ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003669 пров. № А/857/1651/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гудима Л.Я.,
                                                                                 Гуляка В.В.,
з участю секретаря судового засідання                Хітрень О.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Сидор Н.Т.; складене у повному обсязі 24 грудня 2019 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.003669 за позовом Державного підприємства «Львівугілля» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Державне підприємство «Львівугілля» (далі - ДП «Львівугілля», Підприємство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із цим позовом та просило визнати протиправним і скасувати прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області правонаступником якого є ГУ ДПС у Львівській області) податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №  0004051308.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що в розрахунку донарахованих сум платежів та фінансових санкцій до довідки перевірки № 405/14.6/26359891 від 14.03.2019, яка додана до податкового повідомлення-рішення, відсутній арифметичний розрахунок повноти та своєчасності перерахування до бюджету вказаної у податковому повідомленні рішенні збільшеної суми податкових зобов`язань з військового збору. Зазначає, що на час оскарження податкового повідомлення-рішення борг зі сплати донарахованого основного платежу зі сплати військового збору в сумі 198 078,54 грн сплачено в повному розмірі.
Відповідачем застосовано штраф у розмірі 50 % та 75 % згідно п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в той час, як до ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» протягом 1095 днів не застосовувалися штрафні санкції саме за повторне вчинення діянь. 
Крім цього, нарахована та несплачена ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» з 01.10.2015 по 30.01.2019 сума військового збору на час прийняття податкового повідомлення-рішення частково знаходилась за межами встановленого п. 102.1 ст. 102 ПК України строку давності – 1095 днів, а відтак, визначене грошове зобов`язання за основним платежем в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні відбулось з порушенням строку давності. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено .

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до незаконного та необгрунтованого вирішення спору по суті. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що перевіркою повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум військового збору станом на 31.01.2019 встановлено несплату (неперерахування) військового збору на суму 198 078,54 грн та порушення правил сплати (перерахування) узгодженого грошового зобов`язання у сумі 3 979 724,23 грн, а саме: за попередній перевірений період - 183 439,63 грн, з січня 2015 року по грудень 2015 року - на суму 772 109,42 грн, з січня 2016 року по грудень 2016 року на суму 509946,12 грн, з січня 2017 року по грудень 2017 року - на суму 1 480 846,17 грн, з січня 2018 року по грудень 2018 року - на суму 1 033 383,89 грн. Відтак, за результатами перевірки ГУ ДФС у Львівській області сформовано та вручено ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №  0004051308 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 198 078,54 грн, за штрафними санкціями – 537 051,85 грн.
Оскільки перерахування спірного збору позивачем здійснювалися з порушенням строків, встановлених чинним законодавством, то, встановивши за результатами перевірки факт несплати а також несвоєчасність сплати, контролюючий орган правомірно визначив суму грошового зобов`язання та застосував штрафні санкції, а відтак діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

ДП «Львіввугілля» подало відзив на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області, у якому вказало, що перевіркою встановлено несплату (неперерахування) військового збору на суму 198 078,54 грн та порушення правил сплати (перерахування) військового збору за весь період, що перевіряється, більше 30 календарних днів, наступним за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. Іншого строку сплати військового збору актом перевірки не встановлено. Разом з тим, ДП «Львіввугілля» звертає увагу на відсутність арифметичних розрахунків періодів, сум і т.д., у зв`язку з якими застосовувались фінансові санкції. Вказує на пропуск строку давності 1095 днів та неправомірність застосування пункту 127.1 статті 127 ПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ГУ ДФС у Львівській області проведено позапланову виїзну перевірку ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.01.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.01.2019, за результатами чого складено Акт від 14.03.2019 № 405/14.6/26359892 (далі – Акт перевірки).
За висновками Акта перевірки податковим органом серед іншого встановлено, порушення пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, а саме: несплату (неперерахування) військового збору на суму 198 078,54 грн та порушення правил сплати (перерахування) військового збору за весь період, що перевіряється, більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

На підставі Акта перевірки та відповідно до встановлених порушень відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 № 0004051308, згідно з яким до ДП «Львіввугілля» застосовано штрафні санкції на підставі п. 126.1 ст. 126, п. 127.1 ст. 127 ПК України та згідно з пп. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на суму 735130,39 грн, з яких 198 078,54 грн – основний платіж, 537 051,85 грн – штрафні санкції.

Податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 № 0004051308 було оскаржене позивачем у адміністративного порядку до Державної фіскальної служби України.
За результатами розгляду скарги рішенням Державної фіскальної служби України від 01.07.2019 № 29762/6199-99-11-05-01-25 в задоволенні скарги відмовлено.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що нарахована та несплачена платником податків з січня 2015 року по січень 2019 року сума військового збору станом на час прийняття податкового повідомлення-рішення частково знаходилась за межами встановленого п. 102.1 ст. 102 ПК України строку давності - 1095 календарних днів, отже визначене грошове зобов`язання за основним платежем в такому податковому повідомленні-рішенні відбулось з порушенням строку давності.
Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру штрафної (фінансової) санкції, застосованої контролюючим органом, не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни підстав застосування штрафної (фінансової) санкції та визначення її розміру.
Отже, до складу повноважень суду не входять питання проведення документальної перевірки платника податків на предмет встановлення наявності або відсутності порушень податкового законодавства та визначення суми податкового зобов`язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх правомірності.
А тому суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яку суд вважає неправомірним, виокремити неможливо.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Пунктами 38.1 та 38.2 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Згідно із пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Підпунктом 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 ПК України встановлено, що відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171 ПК України).
За приписами абз. а) п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Перевіркою встановлено, що відокремлений підрозділ “Шахта “Лісова” ДП “Львіввугілля” за період з 01.01.2015 по 30.01.2019 несвоєчасно перераховував до бюджету військовий збір в розмірі 198 078,54 грн. Також встановлено порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання у сумі 3 979 724,23 грн, а саме: за попередній перевірений період - 183 439,63 грн, з січня 2015 року по грудень 2015 року - на суму 772 109,42 грн, з січня 2016 року по грудень 2016 року - на суму 509 946,12 грн, з січня 2017 року по грудень 2017 року - на суму 1 480 846,17 грн, з січня 2018 року по грудень 2018 року - на суму 1 033 383,89 грн. 
У Висновках Акта перевірки (п. 3 Розділ 4 Акта перевірки) зазначено, що перевіркою встановлено несплату (неперерахування) військового збору на суму 198 078,54 грн та порушення правил сплати (перерахування) військового збору за весь період, що перевіряється, більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

З  приводу застосування контролюючим органом до Підприємства штрафних (фінансових санкцій на підставі ст.ст. 126, 127 ПК України суд зазначає, що пунктом 127.1 ст. 127 ПК України передбачено, що ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. 
Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. 
Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. 

Вказаною нормою встановлено відповідальність, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. 

Натомість коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 вказаного Кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. 

Так, відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 10 листопада 2015 року у справі № 21-2919а15, від 22 березня 2016 року у справі № 21-3694а15 та Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 812/916/17 (К/9901/47118/18).

Проте,  у розрахунку донарахування сум платіжних та фінансових санкцій до довідки перевірки № 405/14.6/26359891 від 14.03.2019, що доданий до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, містяться лише суми основного боргу та фінансових санкцій з зазначенням порушеної статті ПК України, без арифметичного розрахунку повноти та своєчасності перерахування до бюджету вказаної у податковому повідомленні-рішенні збільшеної суми податкових зобов`язань з військового збору.

Так, застосовуючи до позивача фінансову санкцію у розмірі 487 532,22 грн за порушення вимог п.п. 126 ст. 126 ПК України, відповідач не зазначає у поданому розрахунку кількість днів затримки сплати військового збору по кожному періоду (місяцю), що є підставою до застосування (не застосування) 10 % чи 20 % штрафної санкції до погашення суми податкового боргу. 

Таким чином, не зазначення кількості днів затримки сплати військового збору унеможливлює перевірку правомірності застосування податковим органом штрафних санкцій, адже положення ст. 126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Без належного розрахунку застосованих штрафних санкцій неможливо перевірити і слушність доводів позивача про неправомірність застосування до нього штрафу у розмірі 50 % та 75 % згідно п. 127.1 ст. 127 ПК України.

Тобто посилання контролюючого органу виключно і лише на суми заборгованості за перевірений період, як на джерело фактичних обставин щодо виявлених під час перевірки порушень, наведеними нормами не допускається, оскільки така інформація  не встановлює  наявність цього порушення. 

Встановлено, що ДП “Львівугілля” самостійно нараховувало та утримувало податок на доходи з фізичних осіб, але несвоєчасно перераховувало до бюджету, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Згідно з пунктом 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, вказаною нормою ПК України визначено обов`язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу. При цьому зміст графи “призначення платежу” у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено пунктом 87.9 статті 87 ПК України.

У свою чергу, штрафні санкції згідно із пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України застосовуються саме за несплату (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивач не вчиняв  порушення, передбачене статтею 127 ПК України, а саме: виплати доходу на користь платника податків без попередньої або одночасної сплати нарахованого та утриманого з цих доходів податку, а тому застосування відповідачем штрафних санкцій на підставі цієї норми є протиправним.

Відповідно до вимог ПК України для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розроблено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (далі - Порядок 727).
Пунктом 2 розділу І Порядку № 727 передбачено, що акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 3 Розділу II Порядку № 727 передбачено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 5 Розділу II Порядку № 727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Пункт 4 розділу III Порядку № 727 встановлює, що описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що за результатами податкової перевірки контролюючий орган складає акт (службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації), який повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень, зокрема норм податкового, валютного та іншого законодавства із обов`язковим посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Всупереч наведеному, акт перевірки від 14.03.2019 № 405/14.6/26359891 не містить жодного посилання на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача та можуть підтвердити наявність виявленого порушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час проведення перевірки контролюючий орган не встановлював фактів наявності документів первинного бухгалтерського обліку щодо предмета перевірки, не досліджував таких документів, його висновки ґрунтуються лише на сумах заборгованості щодо несвоєчасного перерахування військового збору, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам ясності та обґрунтованості.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.003669  – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Гуляк  	
У зв`язку із перебуванням членів колегії у відпустці повне судове рішення складене у повному обсязі та підписане 16 червня 2020 року.