КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Трусова  Т.О.
Єдиний унікальний номер справи №  753/24617/19
Апеляційне провадження №22ц/824/4393/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
27 лютого  2020 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        -    Мережко М.В.,
суддів                   -     Верланова С.М., Савченка С.І.,
          секретар                 -     Тютюнник О.І.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в  м. Києві  матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на ухвалу судді  Дарницького   районного суду м. Києва  від   02 січня  2020  року за заявою   ОСОБА_1     про забезпечення позову   у справі  до подання  позову  ОСОБА_1   до  ОСОБА_2 , державного  реєстратора П`ятої Київської  державної нотаріальної контори  Наумова  Віталія Володимировича про повернення  стягненого  за виконавчим написом нотаріуса. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-
 
в с т а н о в и л а :
 
У грудні 2019 року   ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення  позову до подання позову.
  У заяві зазначала, що вона готує позовну заяву  до відповідачів  про  повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. На обґрунтування заяви посилалася на те , що  03 червня 2015 року  приватним нотаріусом  Київського міського нотаріального округу  Мінюковою-Крученою Т.П. вчинено виконавчий напис   про звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ,  з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія « Народна позика». 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним п. 1.1. кредитного договору, скасовано неустойку , яка  була нарахована ТОВ «ФК «Народна позика» по кредитному договору, визнано недійсним  договір доручення, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса щодо звернення  стягнення на квартиру таким , що не підлягає виконанню, стягнуто судові витрати , в решті позову відмовлено .
Рішенням Апеляційного  суду м. Києва від  16 січня 2017 року  рішення суду першої інстанції в частині  вимог про скасування неустойки, визнання недійсним договору доручення та розподілу судових витрат скасовано, ухвалено нове рішення , яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_3    в цій частині відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ  від 20 вересня 2017 року  рішення апеляційного суду  залишено без змін. 
 Рішення  Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року  в частині визнання виконавчого напису  нотаріуса таким, що не підлягає  виконанню, є чинним з 16 січня 2017 року. Як зазначає ОСОБА_4 , представник, який приймав участь у справі  і представляв її  інтереси, не повідомив її , що про необхідність  поновити запис про право власності  на квартиру.  
Разом з тим, державним реєстратором  П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В. 15 лютого 2019 року прийнято рішення про державну  реєстрацію права власності на квартиру  за адресою :  АДРЕСА_1   за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу  від 15 лютого 2019 року .
На думку ОСОБА_1 квартира мала повернутися у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , натомість  її було відчужено, що є порушенням її права . 
Враховуючи , що ТОВ « Фінансова компанія « Народна  позика»  була обізнана із рішенням суду, а відтак договір купівлі-продажу квартири від 15 лютого 2019 року  та рішення про його реєстрацію є недійсними , оскільки вчинені з порушенням вимог  ст. 203 ЦК України .
 На даний час власником квартири є ОСОБА_2   згідно реєстру  нерухомого  майна.
Оскільки  в подальшому  ОСОБА_1 має намір подати позов  про повернення стягненого  за виконавчим  написом нотаріуса  від 03 червня 2015 року, а саме  кватири за адресою : АДРЕСА_1 ,  просила  забезпечити  позов до подання позову  шляхом  заборони  будь-яким державним реєстраторам  або будь-якому іншому суб`єкту  державної реєстрації (Міністерство Юстиції України та його територіальним  органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській  міським , районним, районним у містах Києві і Севастополі  державним адміністраціям, акредитованим  суб`єктам, нотаріусам , іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора  прав на нерухоме майно відповідно до Закону України  «Про державну реєстрацію речових  прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти  будь-які реєстраційні дії, в тому числі державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень  на нерухоме майно, скасування державної  реєстрації  речових прав  та їх обтяжень  на  нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме  майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав  на нерухоме майно  записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав   та їх обтяжень відносно квартири  за адресою : АДРЕСА_1 . Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
     В разі невжиття заходів забезпечення позову , на думку ОСОБА_1 , існує  реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про повернення  стягненого за виконавчим написом нотаріуса . 
   Ухвалою судді Дарницького  районного суду  м. Києва  від  02 січня  2020 року   у задоволенні заяви відмовлено .
  Не погоджуючись з  ухвалою суду,  ОСОБА_1    подала  апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права , постановити ухвалу про  задоволення  заяви. В апеляційній скарзі зазначала, що  суд  не врахував  обставин, викладених в її заяві,  постановив ухвалу на припущеннях.
   Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
   Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на  27 лютого 2020 року    за адресами , які були зазначені в матеріалах справи .   Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
   Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
    Колегія суддів  вважає ,що  неявка   апелянта   та його представника  , які приймають участь у справі  не перешкоджає розгляду справи ,  вважати причини їх  неявки у судове засідання  поважними у суду відсутні .
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
     Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
     Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
     Апеляційна скарга  не    підлягає  задоволенню  з таких підстав.  
     Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
     Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
   Відповідно до пункту другого частини першої ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.
   Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року  № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
    Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
    Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
    Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
    Як видно із матеріалів справи,  ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення  позову до подання позову.
  У заяві зазначала, що вона готує позовну заяву  до відповідачів  про  повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. На обґрунтування заяви посилалася на те, що 03 червня 2015 року  приватним нотаріусом  Київського міського нотаріального округу  Мінюковою-Крученою Т.П. вчинено виконавчий напис   про звернення стягнення на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 ,  з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія « Народна позика». 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним п. 1.1. кредитного договору, скасовано неустойку , яка  була нарахована ТОВ «ФК «Народна позика» по кредитному договору, визнано недійсним  договір доручення, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса щодо звернення  стягнення на квартиру таким , що не підлягає виконанню, стягнуто судові витрати , в решті позову відмовлено .
Рішенням Апеляційного  суду м. Києва від  16 січня 2017 року  рішення суду першої інстанції в частині  вимог про скасування неустойки, визнання недійсним договору доручення та розподілу судових витрат скасовано, ухвалено нове рішення , яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_3    в цій частині відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду  цивільних і кримінальних справ  від 20 вересня 2017 року  рішення апеляційного суду  залишено без змін. 
 Рішення  Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року  в частині визнання виконавчого напису  нотаріуса таким, що не підлягає  виконанню, є чинним з 16 січня 2017 рок . 
Разом з тим, державним реєстратором  П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумовим  В.В. 15 лютого 2019 року прийнято рішення  про державну  реєстрацію права власності на квартиру  за адресою :  АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу  від 15 лютого 2019 року.
На думку ОСОБА_1 квартира мала повернутися у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , натомість  її було відчужено , що є порушенням її права . 
Враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Народна  позика»  була обізнана із рішенням суду, а відтак договір купівлі-продажу  квартири від 15 лютого 2019 року  та рішення про його реєстрацію є недійсними, оскільки вчинені з порушенням вимог  ст. 203 ЦК України .
 На даний час власником квартири є ОСОБА_2   згідно реєстру  нерухомого  майна.
Оскільки  в подальшому  ОСОБА_1 має намір подати позов  про повернення стягненого  за виконавчим  написом нотаріуса  від 03 червня 2015 року , а саме  кватири за адресою : АДРЕСА_1 ,  просила  забезпечити  позов  .
Заявник зазначила, що вона вимушена звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або призвести до неможливості виконання рішення суду про повернення кватири .
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви  про вжиття заходів забезпечення позову, виходив із того, що предметом майбутнього позову ОСОБА_1 , як вона зазначає, є повернення квартири у власність позивача на підставі існування чинного рішення  суду про  визнання виконавчого напису нотаріуса  таким , що не підлягає виконанню, натомість   обґрунтувань  і правових підстав  майбутнього позову  позивач не зазначила,  а відтак   відсутня можливість встановити, чи є прямий  зв`язок  між майбутніми вимогами та способом забезпечення позову. Колегія суддів погоджуються з таким  висновком. Крім того, слід зазначити, що позивач не надала до апеляційної скарги  доказів подання позову  відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України .
З огляду на викладене,  суд першої інстанції,  дослідивши матеріали цивільної справи,  заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява,  оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, та   дійшов  вірного    висновку  про відмову  у  задоволенні заяви .
     Відповідно до ст.375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
  Перевіряючи  законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування  ухвали суду.    
Керуючись ст.ст.  365, 367,369,374,375, 381 - 384    ЦПК України, колегія суддів,
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення. 
Ухвалу судді  Дарницького районного суду м. Києва від 02 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .              Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389  ЦПК України постанова не  підлягає оскарженню у касаційному порядку.
Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 05 березня  2020  року.
Головуючий                                                                      
 
Судді