Постанова                                    
Іменем України               
                  
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 464/4311/15-ц
провадження № 61-41400св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 , 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року у складі судді Горбань О. Ю. та постанову Апеляційного суду Львівської області                          від 26 червня 2018 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколота Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних та зустрічних позовних вимог
У травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з указаним позовом, уточнивши який просило стягнути 74 173,07 дол. США, що становить еквівалент 1 981 904,43 грн, заборгованості за кредитним договором                            від 30 травня 2008 року № 017-2008-1721.
 
В обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що  на підставі договору від 24 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі                            108 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 травня 2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором. 
 
На забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого відповідач поручилась за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 
 
ОСОБА_2 припинив виконувати свої зобов`язання за договором, у результаті чого виникла заборгованість станом на 06 квітня 2015 року на загальну суму 74 173,07 доларів США, що еквівалентно 1 589 039,34 грн.
 
З урахуванням наведеного, банк просив позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Сихівський районний суд м. Львова заочним рішенням від 18 лютого 2016 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 74 173, 07 дол. США, що становить еквівалент 1 981 904,43 грн, заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2008 року № 017-2008-1721, з яких: 588,26 дол. США, що становить еквівалент 15 718,31 грн, прострочена заборгованість; 65 486,35 дол. США, що становить еквівалент              1 749 795,27 грн, сума дострокового стягнення кредиту; 8 048,20 дол. США, що становить еквівалент 215 047,90 грн, відсотки; 50,26 дол. США, що становить еквівалент 1 342,95 грн, підвищені відсотки. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 3 654 грн судових витрат.
 
Рішення районного суду мотивоване тим, що позичальник за кредитним договором не виконував свої зобов`язань, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з поручителя слід стягнути заборгованість за кредитним договором.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Львівської області постановою від 26 червня 2018 року  заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від  18 лютого 2016 року залишив без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановивши, що останній платіж внесено позичальником і зараховано банком 21 січня 2015 року, позов подано до суду 27 травня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога до поручителя про виконання ним зобов`язань боржника за договором пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Відомості про те, що кредитором встановлювався строк для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, відсутні. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно не взяли до уваги відсутність належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, а за відсутності таких доказів, рішення судів не можуть вважатися законними та обґрунтованими, відтак підлягають скасуванню.
 
Крім того, суди дійшли помилкового висновку про дотримання позивачем  шестимісячного строку чинності поруки.
 
Апеляційний суд в оскаржуваній постанові зазначає, що останній платіж внесено позичальником і зараховано банком 21 січня 2015 року, позов подано до суду             27 травня 2015 року, тому вимога до поручителя про виконання ним зобов`язань боржника за договором пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, до закінчення строку виконання основного зобов`язання.
 
Разом з тим, такі висновки суперечать нормам матеріального права та не відповідають практиці Верховного Суду в аналогічних правовідносинах (справа № 758/6863/14-ц).
 
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором
передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
 
Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.
 
У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.
 
Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не надали оцінки усім встановленим обставинам, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань щомісяця, рівними частинами (шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком), а за договорами поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, та не з`ясували, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним щомісячним платежем, обмежившись лише визначенням дати останнього платежу боржника за кредитним договором.
 
Водночас, навіть з поданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що заборгованість виникла ще з лютого 2014 року, а позивач звернувся до суду у січні 2015 року, тобто після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку чинності поруки.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з  Сихівського районного суду                м. Львова.
 
23 жовтня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
14 квітня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду № 1078/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
14 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю., судді, які входять до складу колегії: Бурлаков С. Ю., Коротенко Є. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір                  № 017-2008-1721, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 108 000 доларів США з терміном користування кредитом до 10 травня 2033 року. Позичальник зобов`язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних щомісяця згідно з графіком щомісячних платежів.
10 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, якою змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,45 % на 5,68 %. 
25 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, якою  змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 5,68 % на 13,68 %. 
Згідно з додатковою угодою від 10 квітня 2012 року відсоткову ставку за користування кредитом змінено з 13,68 % на 8,53 %. 
25 квітня 2012 року додатковою угодою між сторонами знову змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 8,53 % на 16,53 %.
На забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 017-2008-1721-Р/5.
Про всі зміни відсоткової ставки поручителя повідомлено належним чином шляхом укладення з ним додаткових угод.
Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов`язаннями останнього. Згідно умов цих договорів у випадку порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 06 квітня 2015 року існує заборгованість, яка складається з:                          588,26 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 65 486,35 доларів США суми дострокового стягнення кредиту, 8 048,20 доларів США заборгованості з відсотків, 50,26 доларів США підвищених відсотків. 
 
 2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин  розгляд  касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в 
порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
 
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання  ним  свого  обов`язку  та  відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
 
Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
 
З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.
 
Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. 
 
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
 
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) повинні застосовуватись і до поручителя.
 
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено щомісячними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
 
Матеріали справи містять кредитний договір, за умовами якого сторони досягли згоди щодо погашення кредиту шляхом сплати позичальником щомісячних платежів щомісячних мінімальних платежів, згідно з пунктом 2.4 кредитного договору. 
 
Ураховуючи, що кредитним договором передбачено сплату щомісячних мінімальних  платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.
 
Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
 
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові                          від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі  № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня                     2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19). 
 
Однак, переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо внесення позичальником останнього платежу 21 січня 2015 року належним чином не перевірив правильність таких висновків, не дослідив розрахунок заборгованості наданий банком, який свідчить про заборгованість сплати щомісячних платежів починаючи з 09 березня 2014 року (аркуш справи 8 том 1), не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя у межах шести місяців за кожним простроченим щомісячним платежем та за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє, в результаті чого не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги.
 
За вказаних обставин, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до порушення прав   ОСОБА_1 та неправильного вирішення справи.
 
Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза  визначеними  статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.
 
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень у цій справі.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
З урахуванням викладеного касаційний суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року скасувати,  справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко     
 
                                                                                                            В. М. Коротун