Дата документу 22.04.2020 Справа № 334/1278/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/1278/19         Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
 
Провадження № 22-ц/807/1283/20      Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                 П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарівському районі про відібрання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до  ОСОБА_1 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 перебувала з 18 червня 2015 року у шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2018 року по справі № 331/7743/17 (провадження № 2/331/214/2018). Подружжя від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 562р від 06.12.2018р. ОСОБА_1 визначено порядок побачень з сином ОСОБА_4 згідно з наступним графіком: кожні понеділок, середу та п`ятницю з 16:00 год. до 17.00 год. (з поверненням дитини за адресою проживання матері), щонеділі з 09.00 год. до 18.00 год. (зустрічі проводити без присутності матері та з поверненням дитини за адресою проживання матері), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками.

08.02.2019р. відповідач ОСОБА_1 , у встановлений графіком побачень час забрав дитину ОСОБА_3 та не повернув сина за адресою поживання матері. Тобто відповідач самочинно без згоди матері, з якою проживає малолітня дитина, змінив місце проживання сина, та відмовляється добровільно повернути дитину матері, утримуючи її у себе незаконно.
З 08.02.2019р. позивач не бачила свою дитину - ОСОБА_3 , а відповідач відмовляється навіть повідомити, де знаходиться малолітня дитина, в зв`язку з чим ОСОБА_2 просила суд негайно відібрати у відповідача ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повернути його їй за місцем проживання.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року позов задоволено.
Відібрано у відповідача ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто дитину його матері ОСОБА_2 за місцем їх реєстрації.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини у батька та повернення її матері.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,70 гривень.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення у відповідності із зібраними та дослідженими у справі доказами, тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Треті особи у судове засідання апеляційного суду 22 квітня 2020р. не з`явились, будучи повідомлені належним чином, що у відповідності до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Радостєву М.В., які підтримали апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами. 
Судом встановлено, що позивач та відповідач 18 червня 2015 року уклали шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 243.
Подружжя від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі №331/7743/17 (провадження №2/331/214/2018 від 12.01.2018 року) шлюб між подружжям розірвано (а.с. 10).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за місцем реєстрації матері - позивача по справі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

06.12.2018р. головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району затверджено розпорядження № 562р про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до зазначеного розпорядження відповідачу ОСОБА_1 встановлено графік побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 : кожні понеділок, середу та п`ятницю з 16:00 год. до 17.00 год. (з поверненням дитини за адресою проживання матері), а також щонеділі з 09.00 год. до 18.00 год. (зустрічі проводити без присутності матері та з поверненням дитини за адресою проживання матері), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками (а.с.12). Крім того, в розпорядженні зазначено, що батьки проживають окремо, малолітній мешкає разом з матір`ю.

Згідно з п. 3 розпорядження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як батьків попереджено про передбачену ч. 5 ст. 184 КУпАП відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо.

08.02.2019 року відповідач ОСОБА_1 у встановлений графіком побачень час забрав дитину ОСОБА_3 та не повернув сина за адресою поживання матері, яка просила у позові негайно відібрати дитину у відповідача та повернути їй за місцем її мешкання з дитиною. 
Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що дитина до часу її неповернення з чергового побачення батьком проживала з матір`ю, яка створила для дитини належні умови проживання, позитивно характеризується, не перебуває на обліку з приводу алкоголізму чи наркоманії, а відповідач вчинив протиправні дії, свавільно змінивши місце проживання малолітнього сина без згоди матері, чим порушив права дитини в частині місця її проживання. При цьому, суд відкинув всі заперечення відповідача щодо незабезпечення матір`ю фізичного і духовного розвитку дитини та жорстокого поводження матері з сином як такі, що не підтверджені та не доведені відповідачем. Крім того, суд не прийняв до уваги посилання відповідача на небажання малолітнього ОСОБА_3 проживати з матір`ю, вказуючи, що в силу свого віка він не може приймати таке рішення та виражати свої погляди на вибір місця проживання з кимось одним з батьків. 
В апеляційній скарзі відповідач посилається, насамперед, на ті обставини, що суд прийняв до уваги рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2019р., яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 , яке не набрало законної сили, Вказував, що фактично місце проживання сина між ними не визначалось, а тривалий час син проживав з ним, якого потім забрала і не повернула йому ОСОБА_2 . 

Отже, вбачається, що між сторонами досі триває спір з приводу того, з яким із батьків буде проживати малолітній ОСОБА_6 . 

Але вказані обставини мають першочергове значення і для вирішення спору про відібрання дитини матір`ю від батька, що випливає з вимог сімейного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Отже, стаття 162 СК України встановлює правові наслідки у вигляді відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання лише у випадку протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним з батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою.
Дані правові наслідки наступають за наявності всіх разом підстав, до яких законодавець, зокрема, відносить: малолітній вік дитини, самочинне визначення місця проживання малолітньої дитини, відсутність згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина; протиправну поведінку.

Для застосування правових наслідків протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини слід встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки).

Для повернення дитини не потрібно представляти докази створення для неї нормальних умов для її виховання і розвитку, оскільки стаття 162 СК України базується на юридичній презумпції поведінки того з батьків, з ким вона проживає. 

Колегією встановлено за матеріалами справи, що батьки малолітнього ОСОБА_3 не досягли згоди щодо місця проживання дитини, а також, що не мається рішення органу опіки та піклування або рішення суду, якими було б визначено місце проживання цієї дитини.
Так, згідно з відзивом відповідача на позовну заяву та згідно з його поясненнями, які не спростовані позивачем, з жовтня 2017р. дитина залишилась проживати за адресою місця мешкання батька ОСОБА_1 та його батьків (дідусі та бабусі дитини) АДРЕСА_3 , а матір ОСОБА_2 виїхала з цієї адреси добровільно. ОСОБА_7 продовжував мешкати без матері за вказаною адресою і після розірвання шлюбу 12.01.2018р. між його батьками, але був ІНФОРМАЦІЯ_2 забраний матір`ю без згоди батька під час його відвідування.

В подальшому так само вчинив ОСОБА_1 , який 08.02.2019р. взяв дитину для спілкування згідно з графіком спілкування з дитиною, визначеним розпорядження № 562р районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, але не повернув її матері.
Кожен з батьків вважав, що саме з ним та за його адресою місця мешкання має проживати малолітній син.
Під час розгляду цієї справи про відібрання дитини від батька та передання матері, одночасно в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя розглядалась справа за зустрічними вимогами батьків щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 . 
Та суд, розглядаючи справу про відібрання дитини, аналізував ті обставини, які мав встановлювати суд при розгляді справи про визначення місця проживання дитини, тобто умови проживання матері, її характеристики, не перебування її на обліках, належне виконання нею своїх обов`язків. В той час, як першочерговим питанням було те, з ким з батьків суд залишить дитину, оскільки батьки забирали її один від одного без погодження з іншим.
Тому в цьому випадку, не можна вважати, що діяла презумпція правомірної поведінки будь-кого з батьків, оскільки дитина спочатку проживала протягом 8 місяців у батька без матері, яка виїхала добровільно, а потім протягом 8 місяців без батька з матір`ю, яка забрала дитину без згоди останнього під час відвідувань сина. 

Відтак, суд не міг надавати перевагу позивачу, вважаючи, що її вимоги про відібрання дитини від батька є правомірними, а мав дочекатись рішення суду про визначення місця проживання дитини.
Натомість, суд послався на рішення у тій справі є.у.н № 331/4290/18, яким було визначено місце проживання ОСОБА_3 з матір`ю, але яке на час прийняття рішення в цій справі не набрало законної сили, а отже не створювало преюдиції щодо місця проживання дитини з матір`ю.

Таким чином, суд прийняв передчасне рішення про те, що слід відібрати дитину від батька та повернути до матері.

Разом з тим, на час розгляду справи апеляційним судом спір між батьками щодо місця проживання дитини був вирішений, та судове рішення з цього питання набрало законної сили, копія якого за клопотанням відповідача була долучена до матеріалів справи.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2020р. рішення Жовтневого районного суду від 21 серпня 2019р. про визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 скасовано, та визначено місце проживання цієї дитини з батьком ОСОБА_1 .

Отже, у суду першої інстанції не малось беззаперечних та обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про відібрання малолітнього сина ОСОБА_8 від батька, оскільки тривав спір про визначення місця проживання цієї дитини.

Та на теперішній час із визначенням за рішенням суду місця проживання дитини з батьком оскаржуване рішення про відібрання дитини на користь матері буде суперечити положенням статті 162 СК України та інтересам самої дитини.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи визнано обґрунтованість апеляційної скарги відповідача, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати із прийняттям поста-
нови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Приймаючи нове судове рішення, апеляційний суд у відповідності до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які у зв`язку з відмовою в задоволенні позову підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача у сплаченій за подання апеляційної скарги сумі у розмірі 1153,05 грн. 

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі – Закон № 540-ІХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. 

Керуючись ст.ст. 367, 372, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року у цій справі скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повернення її матері за місцем її проживання – відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1153 (одна тисяча сто п`ятдесят три) гривні 05 копійок. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.