Ухвала
Іменем України 
25 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 461/3155/19
Провадження № 51 – 2441 ска 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           Наставного В.В.,
суддів                        Матієк Т. В., Яковлєвої С.В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, 
встановив:
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року, залишеною без зміни постановою Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року,  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 483 ч. 1 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 158 363,45 грн. в дохід держави. Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 0037/20900/19 від 04.01.2019 року, а саме: каміння жовтого та коричневого кольорів різної форми, ступеню обробки та розмірів, загальною вагою 23,400 кг – конфісковано в дохід держави. Вилучений згідно протоколу                                     № 0037/20900/19 від 04.01.2019 року транспортний засіб – автомобіль марки «Opel Vivaro», 2008 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2 464 см 3, дизель, білого кольору, країна реєстрації - Україна, показник одометру «351 000 км» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Opel Vivaro», 2008 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 в Україні НОМЕР_3 в 1 екземплярі повернуто ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про перегляд судових рішень в касаційному порядку. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостийпідпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Відповідно до ст. 529 ч. 5 Митного кодексу України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини друга, десята статті 294).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, постанова Галицького районного суду м. Львова від         17 грудня 2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
За таких обставин, у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог                     ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Галицького районного суду м. Львова від   17 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
В.В. Наставний 	Т.В. Матієк 	С.В. Яковлєва