Справа № 127/34134/19 
Провадження № 33/801/129/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,
за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Корченюка Р.В., 
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2020 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
встановив:

       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 370133 складеного 14 грудня 2019 року, того ж дня о 23 год. 15 хв. в м. Вінниця на вулиці Пирогова, 154 А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW520і з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушена мова, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з нього судовий збір в сумі 420,40 грн. на користь держави.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відмову від проходження огляду, поясненнями інспектора Боржемського О.А. , рапортом інспектора поліції Кирилової К.О., відеозаписами з нагрудної камери інспекторів поліції. Поряд з цим, судом критично оцінено наданий в судовому засіданні ОСОБА_1 висновок № 61 від 15 грудня 2019 року, виданий Тиврівською ЦРЛ, згідно якого останній, під час огляду 15 грудня 2019 року о 00 год. 15 хв., перебував в тверезому стані, оскільки медичний огляд проводився з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали про адміністративне правопорушення містять в собі документи, які не в повній мірі відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 251, 254-256, 266 КУпАП та похідними інструкціями, які регламентують порядок оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, а відповідно не могли використовуватись судом в якості доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Корченюка Р.В., який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами захисника щодо порушення судом першої інстанції норм КУпАП під час розгляду справи.
Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
На переконання апеляційного суду вказані вимоги процесуальних норм КУпАП суддею суду першої інстанції не дотримані.
Так, апеляційний суд вважає, що висновок суду, про наявність в діях ОСОБА_1 ознак порушення вимог п. 2.5 ПДР України, в зв`язку з чим його дії охоплюються складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено поясненнями свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відмову від проходження огляду, які містяться в матеріалах справи (а.с. 5,6), є передчасними, оскільки вказані пояснення не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так як вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вживав заходи щодо виклику з метою допиту в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, допитати зазначених свідків в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим.
       При цьому, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.
З урахуванням викладеного, зазначені суддею у підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння пояснення інспектора Боржемсього О.А. та рапорт інспектора поліції Кирилової К.О., які є зацікавленими особами, не можуть слугувати також однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Схожі за суттю висновки містяться в постановах ВС КАС у справах № 560/751/17 від 27 червня 2019 року, №161/5372/17 від 29 квітня 2020 року, та № 524/5741/16-а від 20 травня 2020 року. 
Щодо посилання місцевого суду, як на доказ скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на відеозаписи з нагрудних камер інспекторів поліції, то апеляційний суд позбавлений можливості їх оцінити, оскільки з наданого захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, листа Департаменту патрульної поліції УПП у Вінницькій області від 11 березня 2020 року за № 12513, оригінали відеозаписів з нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 14 грудня 2019 року за працівниками управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні. 
З огляду на викладене, зокрема через допущені судом у ході розгляду матеріалів даної справи процесуальні порушення, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ОСОБА_1 постанова суду підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційного скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Таким чином, апеляційний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції вважає за необхідне прийняти нову постанову, за наслідками перегляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому врахувавши наступне. 
Строки накладення адміністративного стягнення врегульовано статтею 38 КУпАП. За змістом положень частин 2, 5 даної статті якщо справа про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення; у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 370133 від 14 грудня 2019 року, події інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП мали місце 14 грудня 2019 року, тобто на день розгляду його апеляційної скарги Вінницьким апеляційним судом на постанову Вінницького міського суду від 28 січня 2020 року, закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року та науково-консультативним висновком НКР при ВАСУ, відповідно до якого під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.
Враховуючи викладене, з урахуванням положень ч. 2,5 ст. 38 КУпАП, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості встановити об`єктивну істину у справі в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                О.Ю. Береговий