ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/5795/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя: Березкіна О.В. (доповідач)
судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 року, ухвалене суддею Колісник І.І., у справі  № 904/5795/19
 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ
до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова", м. Дніпро
про стягнення 3 573,08 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач- публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі – ПАТ НАК "Нафтогаз України") звернувся до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" (надалі – ОСББ "Суворова") із позовом  про стягнення 3 573, 08 грн., з яких: 2 764, 06 грн. пені, 612, 93 грн. інфляційних втрат, 196, 09 грн. 3% річних та суму понесених витрат по сплаті судового збору. 
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 року у справі №904/5795/19 (суддя Колісник І.І.) в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням,  позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 року у справі №904/5795/19 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.   
В обґрунтування своєї скарги  апелянт посилається на те, що матеріали справи  не містять жодного доказу про те, що   відповідач є теплопостачальною  організацією.
Крім того, апелянт зазначає, що  відповідач  не включений до реєстру  підприємств,  що беруть участь  у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак, застосування частини 3 ст. 7 Закону є неправомірним, що не було враховано судом.
Всі ці обставини, на його думку, є підставами для скасування рішення  суду та задоволення позову. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 року у справі №904/5795/19 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як вбачається з  позовної заяви, ціна позову  складає 3 573,08 грн.,  що менше  ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа  підлягає розгляду в  письмовому провадженні.
30.03.2020 від  відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу,  що  свідчить про виконання   відповідачем ухвали  Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2020 року, і надає можливість суду розглянути справу у порядку  письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та ОСББ "Суворова" (споживачем) укладений договір постачання природного газу №4270/16-БО-3 від 15.12.2019 року (надалі- договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти й оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору).
Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами (п.1.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2015 року).
Постачальник передає споживачу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року (включно) газ обсягом 5 тис.куб.м, у тому числі по місяцях (тис.куб.м): січень – 2, лютий – 2, березень – 1 (п. 2.1 договору).
Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/-5% від підтвердженого постачальником планового обсягу газу без узгодження сторін (пп.2.1.3 п. 2.1 договору).
Згідно з п.3.4 договору приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 договору).
За змістом п.6.1 договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.12.2015 року) оплата обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ “Укртрансгаз” проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п.5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах.
Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 8.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання споживачем умов п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості також пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Звертаючись до  об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" (надалі – ОСББ "Суворова") із позовом  про стягнення 3 573, 08 грн., з яких: 2 764, 06 грн. пені, 612, 93 грн. інфляційних втрат, 196, 09 грн. 3% річних,  позивач- публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилався на   порушення відповідачем договору № 4270/16-БО-4 від 15.12.2015 в частині строку розрахунку за придбаний у січні - березні 2016 року природний газ, що є підставою для стягнення пені та сум, передбачених ст. 625 ЦК України.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності Законом № 1730-VIII, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Оскільки відповідач  у розумінні вимог даного Закону є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією,  та сплатив заборгованість за поставлений йому природний газ у період із січня по березень 2016 до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), для задоволення позову відсутні підстави.
Колегія суддів погоджується з  такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ:
у січні 2016 року за актом від 31.01.2016 року на загальну суму 21 270, 22 грн (з урахуванням вартості транспортування) зі строком оплати не пізніше 15.02.2016 року (а.с.27);
у лютому 2016 року за актом від 29.02.2016 року на загальну суму 11 435, 09 грн (з урахуванням вартості транспортування) зі строком оплати не пізніше 14.03.2016 року (а.с.28);
у березні 2016 року за актом від 31.03.2016 року на загальну суму 10 993, 74 грн (з урахуванням вартості транспортування) зі строком оплати не пізніше 14.04.2016 року (а.с.29).
Проте, у порушення  умов договору фактична повна оплата отриманого природного газу була здійснена відповідачем з порушенням договірного строку: а саме:
за актом від 31.01.2016 року на загальну суму 21 270, 22 грн: 08.04.2016 року– 8 100, 00 грн., 15.04.2016 року– 13 170, 22 грн; за актом від 29.02.2016 н року а загальну суму 11 435, 09 грн – 19.05.20216 року; за актом від 31.03.2016 року на загальну суму 10 993, 74 грн – 26.05.2016 (а.с.12-15, 30– 41), а тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про   наявність підстав для нарахування пені у сумі 2 764, 06 грн, 3% річних у сумі 196, 09 грн та інфляційних втрат у сумі 612, 93 грн.  за період прострочки:
за актом від 31.01.2016 на загальну суму 21 270,22 грн: 1329,68 грн - пеня та 90,66 грн – 3% річних із заборгованості у сумі 21270,22 за період з 16.02.2016 по 07.04.2016; 110,83 грн – пеня та 7,56 грн – 3% річних із заборгованості 13170,22 грн (з урахуванням сплати 8100,00 грн 08.04.2016 та 13170,22 грн 15.04.2016) за період з 08.04.2016 по 14.04.2016. Інфляційні втрати у сумі 212,70 грн - із заборгованості у сумі 21270,22 грн за березень 2016 року;
за актом від 29.02.2016 на загальну суму 11 435,09 грн: 842,95 грн – пеня та 60,92 грн – 3% річних із заборгованості у сумі 11 435,09 грн за період з 15.03.2016 по 18.05.2016. Інфляційні втрати у сумі 400,23 грн - із заборгованості у сумі 11435,09 грн за квітень 2016 року;
за актом від 31.03.2016 на загальну суму 10 993,74 грн: 480,60 грн – пеня та 36,95 грн – 3% річних із заборгованості у сумі 10993,74 грн за період з 15.04.2016 по 25.06.2016. 
Порушення відповідачем строку розрахунку за отриманий у січні – березні 2016 року природний газ підтверджується належними й допустимими доказами.
Разом з цим, 30.11.2016 набрав чинності Закон № 1730-VIII “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів статті 1 Закону № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2 цього Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
За приписами частини першої статті 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.
Частинами першою – другою статті 7 цього Закону визначено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.
На заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб:
неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню;
неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених нормативних приписів, зокрема частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII, дає підстави для висновку, що її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом (30.11.2016). Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.
Зазначений висновок відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у його постановах від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент набрання чинності Законом № 1730-VIII заборгованість відповідача за поставлений йому природний газ у період із січня по березень 2016 була сплачена повністю, а тому   господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про  відсутність правових підстав для стягнення пені та сум, передбачених статтею 625 ЦК України в силу   прямої вказівки Закону.
При цьому,   доводи апелянта  про те, що   відповідач не є теплопостачальною  організацією  і не включений до реєстру  підприємств,  що беруть участь  у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак, застосування частини 3 ст. 7 Закону є неправомірним, є неспроможними з огляду на наступне.
За змістом статті 1 Закону України “Про теплопостачання” теплогенеруюча організація – це суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання (обладнання, що виробляє теплову енергію, незалежно від місця його розташування) та виробляє теплову енергію, а теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам (фізичним або юридичним особам, які використовують теплову енергію на підставі договору) теплової енергії.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2015 року, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами та  для виробництва теплової енергії та для надання послуг з опалення та постачання гарячої води кінцевим споживачам (мешканцям будинку), яке без теплогенеруючого обладнання (котельня тощо) неможливе.
Отже, в розумінні Закону № 1730-VIII відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією.
Крім того,  норма  ч.3 ст. 7 Закону, є нормою прямої дії. Виконання цієї норми    закону    не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом, а тому  відсутність відповідача в реєстрі  споживачів  не є підставою для  нарахування та стягнення з нього  пені , інфляційних та відсотків річних, за умов    погашення ним заборгованості у визначений законом строк.
Таким чином,  господарський  суд  першої інстанції, розглядаючи справу, всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав     їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до    ст. 276 Господарського процесуального кодексу України     є     підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без зміни.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта – Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -      
                              
                                                 ПОСТАНОВИВ:    
         
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 року у справі №904/5795/19 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.05.2020року.

Головуючий суддя                                                             О.В.Березкіна

Суддя                                                                                    С.Г.Антонік

Суддя                                                                                    М.О.Дармін