Постанова
Іменем України                    
 
25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/18595/17
 
провадження № 61-9227св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу 
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року у складі судді Волошина В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (далі - ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»)про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що він працював на посаді начальника відділу правового забезпечення ДП ДГЗІФ «Укрінмаш».
03 серпня 2016 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України його звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.
Звільнення було проведення з порушенням положень статті 116 КЗпП України, кінцевий розрахунок проведено 19 серпня 2016 року.
Згідно з інформацією, наданою Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Київського міського відділення Подільської міжрайонної виконавчої дирекції, заявка-розрахунок щодо його листків непрацездатності за період з 31 травня по 11 червня 2016 року та з 11 по 23 липня 2016 року були подані відповідачем лише 15 серпня 2016 року, перерахунок яких був здійснений ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 18 серпня 
2016 року.
Зазначав, що приймаючи рішення про скорочення чисельності та штату працівників, у тому числі його посади, відповідач не забезпечив своєчасного нарахування коштів та належного розрахунку.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії  ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» щодо несвоєчасної виплати заробітної плати 
ОСОБА_1 та стягнути на його користь суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 04 по 19 серпня 2016 року.
 
Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 
від 27 листопада 2017 року залучено до участі у справі третю особу - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 
у м. Києві.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року 
у задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вини відповідача 
у затримці остаточного розрахунку з позивачем не встановлено, тому позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій проігноровано безпідставне неприйняття відповідачем його листка непрацездатності, оскільки при оформленні листка непрацездатності медичним закладом за період з 31 травня по 11 червня 2016 року він надавав службове посвідчення від 10 серпня 2015 року № 100, видане відповідачем, де вказана назва підприємства та посада яку він обіймав - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», начальник відділу правового забезпечення. Саме ця назва була зазначена у листку непрацездатності. Також ця назва міститься й на офіційних бланках відповідача. 
При цьому, всупереч вимогам підпункту 3.1. Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності щодо обов`язковості зазначення назви підприємства повністю, відповідач повернув листок непрацездатності на «дооформлення». При цьому таке «дооформлений» у вигляді скорочення назви підприємства не тільки суперечило підпункту 3.1. Інструкції, 
а й повній назві підприємства, зазначеній на той час у його статуті.

 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу у ДП ДГЗІФ «Укрінмаш».
У період з 30 травня по 10 червня 2016 року та з 11 по 22 липня 
2016 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с. 27-28, 31-32).
Рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності було прийнято 03 серпня 2016 року, згідно з протоколом 
№ 18 засідання комісії із соціального страхування (рішення уповноваженого ДП ДГЗІФ «Укрінмаш») (а.с. 34-35)
На підставі наказу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 03 серпня 2016 року № 240-к про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено 
у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 4).
Заява-розрахунок ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» підписана керівником підприємства та головним бухгалтером 09 серпня 2016 року (а.с. 36-37).
На особовий рахунок ОСОБА_1 кошти надійшли 19 серпня 2016 року (а.с. 6).
Відповідно до листа Подільської міжрайонної Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування 
з тимчасової втрати працездатності від 09 березня 2017 року 
№ 452-02 заява-розрахунок, зокрема щодо листків непрацездатності серії АГЯ № 230817 та серії АДА № 548501, була подана страхувальником 
ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 15 серпня 2016 року. Замовлені кошти були перераховані страхувальнику 18 серпня 2016 року (а.с. 5).
Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва від 12 грудня 2017 року № 01/1186 за 2016 рік, відповідно до журналу реєстрації вхідної кореспонденції лист від ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 
від 02 липня 2016 року № 2 716-5781 до канцелярії не надходив, (а.с. 88).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено 
з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Частинами першою та другою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу.
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган 
в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
ОСОБА_1 звертаючись до суду із цим позовом, зазначав, що відповідач як роботодавець несвоєчасно провів з ним як з працівником остаточний розрахунок.
Судом встановлено, що відповідно до листка непрацездатності 
серії АГЯ № 230817 ОСОБА_1 був непрацездатним із 30 травня 
по 10 червня 2016 року (а.с. 27-28).
Вказаний листок непрацездатності містив помилку, а саме: в графі «місце роботи» неправильно вказано назву підприємства.
Відповідно до протоколу від 01 липня 2016 року засідання комісії 
із соціального страхування ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» були прийняті такі рішення:    
- про направлення листка непрацездатності серії АГЯ № 230817 до Комунального некомерційного підприємства Шевченківського району 
м. Києва «Консультативно-діагностичний центр Філія № 3» для внесення відповідних виправлень;
- про призначення допомоги позивачу за цим листком непрацездатності після його дооформлення вказаним медичним закладом відповідно до пункту 3.1 Інструкції про заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 532.
02 липня 2016 року листом ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» листок непрацездатності серії АГЯ № 230817 направлено до Комунального некомерційного підприємства Шевченківського району м. Києва «Консультативно-діагностичний центр Філія № 3», що підтверджується службовою запискою члена комісії із соціального страхування на підприємстві ОСОБА_3 від 03 серпня 2016 року. 
У період з 11 по 22 липня 2016 року ОСОБА_1 був непрацездатним, що підтверджується листком непрацездатності серії АДА № 548501 .
03 серпня 2016 року виправлений листок непрацездатності серії 
АГЯ № 230817 отриманий відповідачем від Комунального некомерційного підприємства Шевченківського району м. Києва «Консультативно-діагностичний центр Філія № 3».
03 серпня 2016 року наказом ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» № 240-к про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України та здійснено повний розрахунок (а.с. 37).
09 серпня 2016 року з метою забезпечення перерахування позивачеві матеріального забезпечення за рахунок Фонду соціального страхування 
з тимчасової втрати працездатності, керівником ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» підписано заяву-розрахунок, яка була адресована фонду.
Відповідно до листа Подільської міжрайонної Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування 
з тимчасової втрати працездатності від 09 березня 2017 року 
№ 452-02 заява-розрахунок, зокрема щодо листків непрацездатності 
серії АГЯ № 230817 та серії АДА № 548501, була подана страхувальником ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 15 серпня 2016 року. Замовлені кошти були перераховані страхувальнику 18 серпня 2016 року (а.с. 5).
Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної 
з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворюванняабо травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється зарахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
За листками непрацездатності відповідач оплатив перші п`ять днів тимчасової непрацездатності в день звільнення позивача, що підтверджується службовою запискою головного бухгалтера ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 20 листопада 2016 року.
Згідно зі заявою-розрахунком від 09 серпня 2016 року кількість днів, за якими оплата тимчасової непрацездатності мала відбуватись за рахунок Фонду, складала сім днів за листком непрацездатності серії АГЯ № 230817 та сім днів за листком непрацездатності серії АДА № 548501.
Тобто, кількість днів тимчасової непрацездатності, за яку необхідно було здійснити розрахунок за кожним листком непрацездатності окремо, перевищує п`ять днів. Отже, відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності мала виплачуватись саме Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та за рахунок коштів Фонду, а не відповідачем.
Отже, відповідачем не були порушені строки розрахунку при звільненні, 
а отримані позивачем кошти 19 серпня 2016 року не відносяться до сум, що мали б бути виплачені позивачем, оскільки вказані кошти виплачувалися Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Кошти, які були перераховані позивачеві після дати його звільнення,
 є допомогою по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання.
Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди неправильно застосували норми матеріального права чи порушили норми процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових  рішень не впливають, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                        Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                        Ю. В. Черняк