ПОСТАНОВА
Іменем України

20 травня 2020 року 
Київ
справа №812/1429/17
провадження №К/9901/61694/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції  адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року (суддя Басова Н.М.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (судді Компанієць І.Д., Міронова Г.М., Ястребова Л.В.), 
І. Суть спору. 
1. У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - ТУ ДСА), в якому просила:
1.1 визнати протиправними дії ТУ ДСА щодо нарахування та виплати судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за серпень 2017 року, виходячи з посадового окладу у 16000,00 гривень;
1.2 зобов`язати ТУ ДСА донарахувати та виплатити судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за серпень 2017 року, виходячи з посадового окладу у 32000,00 гривень та допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу у 32000,00 грн., з урахування раніше сплачених сум.
2. З посиланням на статтю 8 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (далі - Закон № 1801-VIII), частину третю статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 2453-VI та Закон № 192-VIII відповідно) позивач зазначила, що застосування відповідачем іншої розрахункової величини для визначення розміру суддівської винагороди, ніж мінімальна заробітна плата (на підставі Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), суперечить вимогам статті 130 Конституції України, статті 133 Закону № 2453-VI. 
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. Указом Президента України від 23 серпня 2012 року № 484/2012 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області строком на п`ять років. 
4. Наказом Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 вересня 2012 року № 41-ОС позивачу наказано приступити до виконання обов`язків судді Рубіжанського міського суду Луганської області з окладом згідно зі штатним розписом з 01 жовтня 2012 року. 
5. Згідно зі штатним розписом Рубіжанського міського суду Луганської області на 2017 рік посадовий оклад судді складає 16000,00 грн. 
6. Згідно з штатним розписом Рубіжанського міського суду Луганської області на 2017 рік посадовий оклад судді складає 16000,00 грн. (а.с.16).
7. Згідно з довідкою ТУ ДСА від 13 вересня 2017 року № 1515/17-вих, суддівська винагорода за серпень 2017 року складає: оклад - 16000,00 грн., вислуга років - 1865,14 грн., індексація - 326,70 грн., разом нараховано - 18191,84 грн.
8. Листом від 15 вересня 2017 року № 1532/17вих відповідач на звернення ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року повідомив, що відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI, а саме: посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.  Регіональні коефіцієнти до посадового окладу не застосовуються. Згідно із статтею 7 Закону № 1801-VIII з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600,00 грн. Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII установлено, що  мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень. Враховуючи викладене, як зазначило ТУ ДСА, суддівську винагороду позивачу нараховано і виплачено виходячи з посадового окладу у розмірі 16000,00 грн., на підставі положень чинного законодавства України та відповідних роз`яснень Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів.
9. Не погодившись з такими діями ТУ ДСА позивач звернулася з цим позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
10. Луганський окружний адміністративний суд рішенням від 13 липня 2017 року у задоволенні позову відмовив.
11. Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28 серпня 2017 року залишив рішення суду першої інстанції без змін. 
12. При прийнятті зазначених рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Законом № 1774-VIII змінено підхід до визначення розміру суддівської винагороди, відтак замість мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення її суми в основу розрахунку суддівської винагороди закладено прожитковий мінімум для працездатних осіб. 
13. Суди попередніх інстанцій зауважили, що Закон № 1774-VIII не визнаний неконституційним, тож підлягає застосуванню. Крім того, саме цей закон прийнятий пізніше у часі, ніж статті 133 Закону № 2453-VI, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акта(ів) рівної юридичної сили треба надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто Закону № 1774-VIII. 
14. Водночас, Законом № 1801-VIII не передбачено видатків на оплату суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, виходячи з посадового окладу 3200,00 грн., тому ТУ ДСА не мало законних підстав для перерахунку та виплати позивачу суддівської винагороди із застосуванням мінімальної заробітної плати (яка станом на 01 січня 2017 року становила 3200,00 грн.) як розрахункової величини.
IV. Касаційне оскарження 
15. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
16. Позивач зазначила, що застосування до спірних відносин вимог пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII (при розрахунку посадового окладу, зокрема, судді) є неправомірним і суперечить статті 130 Конституції України, положенням статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) та пункту 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIІІ, який відсилає до вказаної статті Закону № 2453-VI.
17. Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій помилково трактують положення законодавства в площині того, як повинна нараховуватися суддівська винагорода. Наполягає на тому, що її посадовий оклад як судді повинен нараховуватися виходячи з такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата (яка на 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн.) так як передбачено у статті 133 Закону № 2453-VI, а не прожиткового мінімуму (1600,00 грн.) відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1774-VIII. Переконує, що невиконання пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну зі складових його незалежності. 
18. Зазначила також, що Закон № 1801-VIII прийнято пізніше, ніж Закон № 1774-VIII, і він не містить будь-яких змін чи коригувань стосовно мінімальної заробітної плати у зв`язку з прийняттям Закону № 1774-VIII.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
19. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
21. Згідно з частиною першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
22. За пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №  1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
23. Відповідно до пункту 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ. 
24. Згідно з частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. 
25. За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
26. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
VI. Позиція Верховного Суду
27. У справі встановлено, що позивач є суддею, яку на цю посаду призначено до набрання чинності Законом № 1402-VIII, і яка (на дату звернення з цим позовом до суду) не проходила кваліфікаційного оцінювання. 
28. Зважаючи на вимоги пункту 23 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, суддівську винагороду позивачу нараховували відповідно до статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), але з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ (у наведеній редакції), тобто з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначено на рівні 1600,00 грн (що становить 16000,00 грн). 
29. Беручи до уваги приписи статті 7 Закону № 1801-VIII, розрахункова величина, яку застосувала ТУ ДСА для нарахування суддівської винагороди позивачу (1600,00 грн.), є розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого згаданим Законом з 01 січня 2017 року. Позивач зазначила, що розмір суддівської винагороди визначено у Законі № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), який є спеціальним нормативним актом для цих правовідносин, тож застосування положень іншого закону, який до того ж звужує обсяг гарантій суддівської незалежності, є порушенням норм статті 130 Конституції України. Тобто, позивач вважає, що суддівську винагороду мали б нараховувати з урахуванням мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму, як це зробив відповідач. 
30. За подібних фактичних обставин справи і правового регулювання спірних відносин Верховний Суд раніше неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування норм права при вирішенні таких спорів. Приміром, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/2089/17-а, від 24 квітня 2019 року у справі № 812/727/17, від 09 квітня 2020 року у справі № 826/12172/17 Верховний Суд зазначив таке. 
31. Норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звертатися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
32. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. 
33. Отож, у такий спосіб законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень».
34. На підставі наведеного Верховний Суд констатував, що законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн. Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався до такого врегулювання.
35. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
36. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX; далі - КАС) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
37. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
38. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
39. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 341 КАС, колегія суддів не встановила неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права або порушень норм процесуального права. 
40.Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15  січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
2. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року в цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич
                                                                                                    Н. В. Шевцова