Постанова
Іменем  України
 
13 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 752/8620/15-ц 
провадження № 61-48453 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал»;
відповідач -  ОСОБА_1 ;
третя особа - спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» 
в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: 
Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., від 08 листопада 2018 року, 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна») звернулося до суду 
з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СУНП «Марком» у формі ТОВ), про стягнення заборгованості 
за кредитним договором.
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом 
до ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», СУНП «Марком» у формі ТОВ, про припинення договору поруки. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 про припинення договору поруки та позов 
ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»про стягнення заборгованості 
за кредитним договором об'єднано в одне провадження. 
У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Централ Капітал») у порядку статті 37 ЦПК України 2004 року звернулося до суду із заявою про заміну позивача у справі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» на ТОВ «ФК «Централ Капітал», мотивуючи це тим, що 24 липня 2015 року, після відкриття провадження у справі, між ними було укладено договір відступлення прав вимоги (договір цесії) за спірним кредитним договором і договором поруки.  
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року замінено позивача - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» - на його правонаступника - ТОВ «ФК «Централ Капітал». 
У серпні 2016 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», а у квітні 2017 року 
ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» у порядку статті 37 ЦПК України 2004 року звернулися до суду 
із клопотаннями про заміну позивача - ТОВ «ФК «Централ Капітал» - на 
ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». 
Ці клопотання були підтримані при проведенні районним судом 24 липня 
2018 року підготовчого засідання.
Клопотання мотивовані тим, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 скасовано судові рішення попередніх судових інстанцій та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «Централ Капітал» про 
визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ«Банк Петрокоммерц-Україна» від 15 квітня 2016 року № 60, щодо визнання нікчемними правочинів, укладених ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» протягом одного року 
до дня запровадження тимчасової адміністрації, у тому числі і договору відступлення права вимоги (договору цесії) від 24 липня 2015 року, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал». 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у складі судді Шкірай М. І. від 24 липня 2018 року, постановленою у підготовчому засіданні, замінено позивача - ТОВ «ФК «Централ Капітал» - на ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».
Судове рішення районного суду мотивовано тим, що укладений 24 липня 
2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал» договір про відступлення прав вимоги (договір цесії), відповідно до умов якого останньому відступлено право вимоги за кредитними договорами № 041-11-11 та № 043-11-11 від 29 листопада 2011 року, 
є нікчемним правочином, що підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16. Тому на теперішній час належним позивачем у справі є ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».
Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, ТОВ «ФК «Централ Капітал» звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Централ Капітал» задоволено частково. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року скасовано 
та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про заміну сторони позивача у справі з ТОВ «ФК «Централ Капітал» на ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» відмовлено. 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок районного суду про необхідність заміни позивача з ТОВ «ФК «Централ Капітал» 
на ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» є передчасним, так як укладений 24 липня 2015 року між 
ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал» договір 
про відступлення прав вимоги (договір цесії), відповідно до умов якого останньому відступлено право вимоги за кредитними договорами 
№ 041-11-11 та № 043-11-11 від 29 листопада 2011 року, є нікчемним 
у силу вимог закону, проте будь-яких судових рішень щодо застосування наслідків нікчемності правочину судами не ухвалювалося. Зазначене підтверджується висновками і мотивами Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16. Отже, на даний час немає юридичної визначеності, хто є кредитором за спірними договорами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі 
уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити в силі ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року.
Також ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки положення статті 55 ЦПК України передбачають процесуальне правонаступництво, однак у судів різних інстанцій виникає нерозуміння застосування цієї норми внаслідок нікчемності договорів (правочинів) згідно з частиною другою статті 215, частини першої статті 216 ЦК України. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали 
з Голосіївського районного суду м. Києва. 
У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 15 квітня 
2020 року справу призначено судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року справу 
за позовом ТОВ «ФК «Централ Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа - СУНП «Марком» у формі ТОВ, про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», третя особа - СУНП «Марком» у формі ТОВ, про припинення договору поруки призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви банку про заміну сторони (позивача) у справі, оскільки не врахував, що підставою заміни позивача у порядку статті 55 ЦПК України у справі є не наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ«Банк Петрокоммерц-Україна» від 15 квітня 2016 року 
№ 60, а нікчемність правочину на підставі пунктів 2, 3 та пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частини другої статті 215, частини першої статті 216 ЦК України. Замість того, щоб вирішити питання заміни сторони у справі, апеляційний суд ставить таку можливість у залежність від прийняття судом рішення щодо застосування наслідків нікчемності правочинів, що не відповідає завданню цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України). 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У березні 2019 року ТОВ «ФК «Централ Капітал» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними. ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» не спростовує висновки і мотиви, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, зокрема, те, що: виданий уповноваженою особою Фонду гарантування 
вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» наказ від 15 квітня 2016 року № 60 є результатом внутрішньої перевірки правочинів банку і виключно внутрішнім документом банку, обов`язковим для виконання лише працівниками банку та не може встановлювати обов`язки для третіх осіб, у тому числі контрагентів банку; 
при виявлені ознак нікчемності Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 
та його уповноважена особа не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними; щоб застосувати наслідки нікчемного правочину банк як сторона такого правочину повинен звернутися до суду із відповідним позовом (про переведення прав вимоги на себе), зазначене свідчить про відсутність у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та його уповноваженої особи повноважень відносно контрагентів банку у правочинах, віднесених у наказі до нікчемних. 
На теперішній час предметом розгляду справи № 910/9791/18 є визнання прав кредитора банку у результаті встановлення нікчемності договорів відступлення права вимоги, що стосуються прав вимоги до ОСОБА_1 та СУНП «Марком» у формі ТОВ, яка знаходиться на розгляді Північного апеляційного господарського суду з підстав залишення без руху позовної заяви у зв`язку з порушенням норм ГПК України. 
Доводи особи, яка подала відповідь відзив 
У травні 2019 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» подало відповідь на відзив ТОВ «ФК «Централ Капітал», в якому зазначено, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 підтверджено підставу нікчемності правочину саме в силу закону, а не на підставі наказу від 15 квітня 2016 року № 60 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
У травні 2015 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» звернувся до суду 
з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення з останнього заборгованості 
за кредитним договором у розмірі 13 546 848,82 грн, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29 листопада 2011 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та СУНП «Марком» у формі ТОВ укладено кредитний договір 
№ 041-11-11, з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами № 1 
від 31 липня 2012 року, № 2 від 25 грудня 2012 року, № 3 від 25 квітня 
2013 року № 4 від 03 вересня 2013 року, № 5 від 25 грудня 2013 року, № 6 
від 25 березня 2014 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 895 000 доларів США, зі сплатою 15 % річних, строком 
до 25 грудня 2012 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 29 листопада 2011 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» 
та  ОСОБА_1  укладено договір поруки № 041-11-11/5, за яким останній поручився відповідати за повне та своєчасне виконання СУНП «Марком» 
у формі ТОВ його боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором.
24 липня 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги (договір цесії), відповідно до умов якого останньому відступлено право вимоги 
за кредитним договором № 041-11-11 та договором поруки № 041-11-11/5 
від 29 листопада 2011 року.
На підставі вказаного договору з урахуванням вимог частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва 
від 14 січня 2018 року замінено позивача у цій справі ПАТ «Банк Петрокоммерц-України» на його правонаступника ТОВ «ФК «Централ Капітал».
17 березня 2016 року Правління Національного банку України ухвалило постанову № 169 «Про віднесення ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних».
На виконання цієї постанови виконавча дирекція Фонду гарантування 
вкладів фізичних осіб цього ж дня прийняла рішення № 368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації і призначено Гулея О. І. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації банку.
15 квітня 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гулей О. І. на підставі пунктів 2, 3, 7 частини третьої 20 видав наказ № 60 про визнання нікчемними правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, та доручив директору департаменту запровадження тимчасової адміністрації Фонду вжити необхідних заходів для застосування наслідків нікчемності правочинів.
17 травня 2016 року уповноваженою особою Фонду гарантування 
вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністраціїПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» надіслано керівнику СУНП «Марком» у формі ТОВ повідомлення № 01.01-06/962 про нікчемність договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 041-11-11 та № 043-11-11 
від 29 листопада 2011 року.
Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/12294/16 
від 17 серпня 2016 року визнано недійсним односторонній правочин 
ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», оформлений наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» від 15 квітня 2016 року 
№ 60 щодо визнання нікчемними договорів, у тому числі і вищевказаного договору.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року та Вищого господарського суду України від 20 лютого 2017 року вказане рішення Господарського суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишено без змін.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року рішення Господарського суду м. Києва від 17 серпня 2016 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року 
та постанову Вищого господарського суду України від 20 лютого 2017 року 
у справі № 910/12294/16 скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким 
у задоволенні позову ТОВ «ФК «Централ Капітал» про визнання недійсними одностороннього правочину, наказу та визнання відсутнім права відмовлено повністю (провадження № 12-9зг18). 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає. 
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник 
спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені 
в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з частинами першою та другою статті 38 цього Закону Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
За результатами цієї перевірки виявляються правочини, які є нікчемними 
в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи Банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними. 
Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу Банку, підписаного уповноваженою особою Фонду.Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін в силу вимог закону. Наказ Банку не є підставою для застосування таких наслідків, тому не може вважатись одностороннім правочином, адже він не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків ані у Банку, ані у іншої сторони правочину, віднесеного наказом до нікчемних. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом Банку як суб`єкта господарювання, виданим керівником Банку в межах своїх повноважень.
На виконання вказаних приписів зазначеним вище наказом від 15 квітня 
2016 року № 60 уповноваженої особи Фонду, виданим останнім як органом управління Банком, деякі правочини Банку віднесено до нікчемних. Цей наказ є результатом внутрішньої перевірки правочинів Банку, забезпеченої уповноваженою особою Фонду, і внутрішнім документом Банку, обов`язковим для виконання працівниками, та не породжує обов`язків 
у контрагентів Банку, оскільки обов`язок повернути майно (кошти) виникає 
у контрагентів не на підставі наказу про виявлення нікчемних правочинів, 
а в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України). Таке майно (кошти) може бути повернуто або добровільно, або у примусовому порядку на підставі судового рішення.
Оскільки укладений 24 липня 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал» договір про відступлення прав вимоги (договір цесії), відповідно до умов якого останньому відступлено право вимоги за спірними кредитними договорами № 041-11-11 та № 043-11-11 від 29 листопада 2011 року, є нікчемним правочином у силу закону, тому районний суд правомірно допустив процесуальне правонаступництво, замінивши сторону позивача у справі.
Посилання апеляційного суду на відсутність юридичної визначеності щодо кредитора у справі і, як наслідок, по суті відмовлено у вирішенні питання процесуального правонаступництва, не свідчить про виконання завдання цивільного судочинства, яким є ефективний захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права (частина перша статті 2 ЦПК України).
При цьому посилання апеляційного суду на те, що для правильного визначення, хто є кредитором у цій справі, тобто належним позивачем,         ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» на виконання наведеної вище постанови Великої Палати Верховного Суду має звернутися до суду, аби застосувати наслідки нікчемності правочину, є помилковим, так як наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін в силу вимог закону, про що зазначено у пункті 70 цієї постанови, а, крім того, стосується майна, а не визначення статусу позивача у справі. 
Отже, у силу наведеного відсутні підстави вважати, що справа містить виключну правову проблему, вирішення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна»про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів 
фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» задовольнити.
Постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року скасувати, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 
2018 року залишити у силі. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець 
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк