Дата документу 14.04.2020 Справа № 336/1309/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/1309/19	Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В. Повний текст рішення складено 26.12.2019 року.	
Пр. № 22-ц/807/882/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому просив стягнення з відповідачів на його користь аліментів на його утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісяця з кожного, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом і довічно.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що є батьком відповідачів. Він є особою похилого віку, єдиним джерелом доходів якого є пенсія, що обчислюється сумою в 1538,12 грн., якої не вистачає для організації його життєдіяльності. Він є самотньою особою, яка не може розраховувати на сторонню допомогу; у нього відсутнє житло, оскільки, розлучаючись зі своїми жінками, він залишав житло сім`ям, у зв`язку з чим на час подання позову він тимчасово проживає при храмі святителя Миколая по АДРЕСА_1 . Окрім того, він має статус особи з інвалідністю другої групи від загального захворювання, встановленої безстроково, у зв`язку з чим проходив реабілітацію з клініко-функціональним діагнозом «Захворювання лівої легені»; означене захворювання органів дихальних шляхів, наявність якого і зумовила встановлення групи інвалідності, потребує коштовного лікування, на яке з урахуванням витрат на елементарні побутові потреби не вистачає отримуваних ним коштів. Відповідачі в добровільному порядку не надають батькові матеріальної допомоги, хоча той її потребує. Між тим, відповідачі мають таку можливість, оскільки є здоровими, молодими особами, здатними за рахунок своїх заробітків забезпечити гідне власне життя та допомогти батькові, який гостро потребує їхньої фінансової допомоги.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Щасливу О.В. (а.с. 11).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 18) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням учасників справи.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року (а.с. 86-91) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно.
Стягнуто з    ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно.
Стягнуто з   ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на його утримання в розмірі 700 грн. довічно.
Стягнуто з   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 у доход держави по 256,00 грн. судового збору.
Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач    ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 в особи представника ОСОБА_3 подали апеляційні скарги у цій справі.
Відповідач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 95-99) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього на користь  ОСОБА_2  аліментів на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно та ухвалити нове рішення, яким позивачу в частині позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.
Позивач ОСОБА_2  в особи представника ОСОБА_3  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 113-115) просив рішення суду першої інстанції скасувати (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог) та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 104).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами відкрито 11.02.2020 року (а.с. 110) та 14.02.2020 року (а.с. 121) відповідно, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 129).
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача.
Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначені апеляційні скарги у цій справі станом на час їх розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відводів суддям апеляційного суду учасниками цієї справи у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача  ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню у цій справі з таких підстав.
Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що відповідачі    ОСОБА_4 та    ОСОБА_5 вищезазначене рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували. 
Відповідач    ОСОБА_1 оскаржує рішення у цій справі лише в частині задоволення позовних вимог позивача до нього.
Позивач ОСОБА_2 в особи представника ОСОБА_3 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційних скарг: - відповідача    ОСОБА_1 - в частині задоволення позовних вимог позивача до нього та - позивача ОСОБА_2 в особи представника ОСОБА_3 - в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення (п.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у цій справі в частині стягнення аліментів з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача у цій справі, а також судового збору на користь держави, та відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог до відповідачів у цій справі, керувався ст. ст. 172, 202, 205 СК України, України, ст. 15 ЦК України, 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача в частині їх задоволення, і, навпаки, із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача в частині їх відмови.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись можна лише частково з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає лише частково.
У порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи у цій частині.
Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи у цій частині; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими у цій частині; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи у цій частині; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у цій частині, висновки суду першої інстанції у цій частині ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Так, хоча стороною позивача було доведено та судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4., як непрацездатний батько, особа з інвалідністю 2 групи довічно (посвідчення, копія а.с.3), що отримує пенсію 1538,12 грн. щомісяця станом на жовтень 2018 року (довідка, копія а.с. 8), не працює, має захворювання лівої легені (а.с. 7), не має власного житла, тимчасово мешкає при храмі святителя Миколая по АДРЕСА_1 (хоча належні докази відсутності у позивача житла та наявності зазначеного тимчасового мешкання позивача у цій справі відсутні), потребує при вищевикладених обставинах певної матеріальної допомоги.
При цьому, позивач у своєму позові у цій справі вважав, що розмір цієї матеріальної допомоги саме від сина   ОСОБА_1 має складати довічно 1000,00 грн. щомісяця, а суд першої інстанції в своєму рішенні у цій справі в частині, що є предметом апеляційного перегляду, - 400,00 грн. щомісячно. 
Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги ст. 204 СК України, за змістом якої: «…син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати… батька …, якщо буде встановлено, що батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. У виняткових випадках суд може присудити з … сина аліменти на строк не більше як три роки.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який набув повноліття лише  ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_6 (свідоцтво про народження, копія а.с. 6), у суді першої інстанції наполягав на тому, що позивач ОСОБА_2 , хоча й не був позбавлений відносно нього, як сина, батьківських прав, проте, останній ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно нього, як сина, у тому числі ухилявся від надання матеріальної допомоги його матері на його утримання, як сина (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), мати була вимушена стягувати аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4., як батька дитини, за рішенням суду (копія а.с. 68) у примусовому порядку, при цьому, не має значення те, що ОСОБА_2 у суді начеб - то визнавав цей позов, оскільки, має місце заборгованість по аліментам досі, зокрема: з 01.02.2007 року по 31.12.2010 року, тому його мати - ОСОБА_6 у цей період з 01.02.2007 року по 31.12.2010 року отримувала від держави тимчасову допомогу, коли батько ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується довідкою УПСЗН Запорізької міської ради по Шевченківському району № 1369 від 12.04.2019 року (копія а.с. 39), яку відповідач   ОСОБА_1 надавав суду першої інстанції до свого відзиву на позов позивача у цій справі, яка є належним, допустимим доказом у цій справі в обґрунтування відзиву відповідача ОСОБА_6 на позов позивача у цій справі, та на яку суд першої інстанції не звернув належної уваги.
Відповідач  ОСОБА_6 у суді першої інстанції наполягав на тому, що позивачем ОСОБА_2 , як батьком, досі борг по аліментам на його утримання за період з 01.02.2007 року по 31.12.2010 року не погашений (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні). 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження в межах доводів апеляційних скарг.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, стороною позивача апеляційному суду у цій справі не надані.
І, навпаки, відповідачем   ОСОБА_1 апеляційному суду до його апеляційної скарги апеляційному суду наданий доказ, передбачений ст. 367 ч., ч. 2, 3 ЦПК України, який може бути прийнятий до уваги апеляційним судом у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, в межах доводів апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 , зокрема: лист - відповідь Олександрівського відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на ім`я матері останнього - ОСОБА_6 (а.с.98-99), за змістом якого:
«На Вашу заяву щодо видачу довідки про неотримання аліментів з 01 жовтня 2004 року по 01.02.2009 року від ОСОБА_2 , згідно виконавчого листа №2-2266 видано 14.12.2006 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі ј частини, Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повідомляє наступне:
Пошук виконавчих документів здійснюється в Автоматизованій системі виконавчих проваджень.
Критеріями пошуку є відомості про боржника (ШБ), дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків , відомості про стягувана (ШБ), СДРГГОУ чи номер та дата видачі виконавчого документа/номер виконавчого провадження.
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень з (спецрозділу) встановлено:
Олександрівському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі перебували виконавчі провадження :
№ 2883054 з примусового виконання виконавчого листа №2-2266 виданого 14.12.2006р Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти у розмірі 1/4 частини.
22.08.2007 року результаті проведення виконавчих дій встановлено, що боржник у АДРЕСА_3 ) не проживає, у зв`язку з чим перевірити його майновий стан не виявляється можливим. Боржник мешкає : АДРЕСА_4 . Крім того, за боржником зареєстровано рухоме майно, на яке накладено арешт. Виконавчий документ підлягає направленню за місцем проживанням та знаходження майна боржника до Пологівського ВДВС. Заборгованість з 15.04.2004 року стапом на 22.08.2007 року становить 7817,81 грн.
№ 2883054 з примусового виконання виконавчого листа №2-2266 виданого 14.12.2006р Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частини.
03.10.2008 року на адресу Жовтневого ВДВС ЗМУЮ надійшло повідомлення від Шевченківського УПСЗН про призначення тимчасової державної допомоги. 51.05.2010 року в ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржник працює ТОВ «Вікор», яке знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Вороніна, 9, що є територією - Шевченківського району. Виконавчий документ підлягає направленню за належністю до Шевченківського ВДВС ЗМУЮ. Заборгованість по аліментам станом на 31.05.2010 року складає 20637,77 грн.
№ 20859637 з примусового виконання виконавчого листа №2-2266 виданого - 14.12.2006р Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти у розмірі ј частини.
28.10.2014 року результаті проведення виконавчих дій встановлено, що боржник у АДРЕСА_5 не мешкає. Згідно довідки-адресно-довідкового бюро реєстрація відсутня. Встановити місце перебування боржника не є можливим. Згідно ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника оголошується за останнім відомим місцем мешканням, перебуванням, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або місцем проживання, а саме: АДРЕСА_3 . Для подальшого виконання виконавчий лист підлягає направленню до Шевченківського ВДВС ЗМУЮ».
Виняткові випадки, в яких суд може присудити з сина ОСОБА_1 аліменти на користь батька ОСОБА_2 на строк, не більше як три роки, у цій справі відсутні.
Оскільки, встановлено, що пенсія позивача ОСОБА_8 , як батька, (довідка про пенсію на жовтень 2018 року а.с.8), яка має тенденцію з роками збільшуватись, забезпечує останньому мінімальний розмір прожиткового мінімуму для осіб, як втратили працездатність, встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України» на 2019 рік та 2010 роки станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (09.12.2019 року) та апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом (14.04.2020 року). Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Відповідач ОСОБА_6 має неповнолітню дочку на утриманні - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження, копія а.с. 40), не працює. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Також матеріали цієї справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 , як батько, перевів будь-яке своє право власності на будь-яку квартиру на ім`я відповідача ОСОБА_6 , як сина, чи матір останнього - ОСОБА_6 , в рахунок сплати будь-яких аліментів чи вищезазначеної заборгованості по останнім в порядку ст. 190 СК України (припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно).
Позивач у цій справі не просив стягувати з відповідачів будь-яких додаткових витрат, у тому числі пов`язаних з його захворюванням лівої легені, а лише аліментів.
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як …в межах заявлених вимог.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_2 у подальшому окремо від цієї справи не позбавлений права вирішувати питання про стягнення з його синів будь-яких додаткових витрат (ст. 203 СК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_2 в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, з його боку (в частини відмови у задоволенні його позовних вимог), передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.
Позивач ОСОБА_2 та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних та допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови, та у тому числі, що позивач взагалі бажає влаштуватись у будь-який притулок (конкретна назва та адреса притулку, заява позивача про бажання влаштуватись до цього закладу з відміткою про отримання її цим закладом тощо) та що для влаштування до цього притулку позивачу ОСОБА_2 потрібно мати конкретний дохід, у тому числі не менше, ніж 4000,00 грн. (відповідна довідка відповідного закладу тощо) та що інші відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як сини, мають надавати йому, як батькові, матеріальної допомоги більше, ніж стягнув з них суд першої інстанції у цій справі.
Оскільки, рішення суду першої інстанції у цій справі в частині задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 до інших відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 учасниками цієї справи в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядається. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача   ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити; апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 слід залишити без задоволення; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно та у доход держави 256,00 грн. судового збору слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 у цій справі слід відмовити; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні аліментів з відповідачів у цій справі слід залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК; України в разі відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_2 , як особа з 2 групою інвалідності безстроково (посвідчення, копія а.с. 3), в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141,367, 369, 372, 374- 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині стягнення з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно та у доход держави 256,00 грн. судового збору скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у цій справі відмовити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні аліментів з відповідачів у цій справі залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 14.04.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.