Постанова
Іменем України
 
02 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/7972/19
провадження № 61-4688св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2»,
відповідачі: ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу                Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» на постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Трест
 «Київміськбуд-2» (далі - ПрАТ «Київміськбуд-2») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення з наданням іншого житлового приміщення.
Позовна заява мотивована тим, що ПрАТ «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку на АДРЕСА_1 , будівля побудована у 1953 році та на цей час перебуває у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватися без проведення капітального ремонту або реконструкції.
З метою захисту життя та здоров`я людей, а також запобігання можливому руйнуванню будівлі, враховуючи невідповідність будівлі гуртожитку технічним показникам, непридатність будинку для проживання та заборону експлуатації будівлі в аварійному стані, 20 серпня 2018 року прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій, а за два місяці до того відповідачам запропоновано переселитися для проживання в кімнату в іншому гуртожитку, що також належить ПрАТ «Київміськбуд -2» за адресою: АДРЕСА_2. Однак відповідачі відмовилися переселятися до запропонованого гуртожитку.
Відповідачі, порушуючи вимоги закону, не вчиняють жодних дій, які б свідчили про їх намір переселитися у добровільному порядку до запропонованого позивачем іншого житлового приміщення,та продовжують незаконно знаходитися у непридатній для проживання аварійній будівлі, чим порушують права власника гуртожитку на мирне володіння майном та перекладають відповідальність за своє життя і здоров`я на посадових осіб ПрАТ «Київміськбуд-2».
Перебування відповідачів у непридатній для проживання (аварійній) будівлі позбавляє ПрАТ «Київміськбуд-2» як власника будівлі можливості розпочати роботи з її реконструкції, на проведення якої отримано всі дозвільні документи. 
На підставі викладеного, позивач просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 
2019 року позов ПрАТ «Київміськбуд -2» задоволено.
Виселено  ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 разом з дитиною та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 з наданням іншого житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_2 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів відповідно до статті  132 ЖК Української РСР, згідно з якою, осіб, які проживають 
у гуртожитках, виселяють також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.
Суд першої інстанцій також вказав, що дії позивача як власника аварійного житла спрямовані на створення та гарантування безпечних умов для проживання мешканців гуртожитку, непридатного для проживання, захисту життя та здоров`я людей, запобігання можливому руйнуванню будівлі, не є порушенням прав відповідачів як мешканців гуртожитку, а дії з виселення відповідачів з цією метою в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є виправданими та відповідають вимогам закону.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 
2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову 
ПрАТ «Київміськбуд-2» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд дійшов висновку, що незадовільний стан будівлі гуртожитку та неможливість його експлуатації без проведення капітального ремонту або реконструкції не може бути причиною для виселення відповідачів та переселення до кімнати в іншому гуртожитку з підстав, передбачених статтею 132 ЖК Української РСР, оскільки питання переселення мешканців гуртожитків в інше приміщення у зв`язку з капітальним ремонтом будинку врегульовано статтею 101 ЖК Української РСР. Позивач з такими позовними вимогами не звертався, а звернувся з позовом про виселення на підставі статті 132 ЖК Української РСР, проте не дотримав установленого законом порядку для визнання приміщення непридатним для проживання з подальшою зміною його статусу і переведення в нежитловий фонд.
Апеляційний суд також роз`яснив, що позивач не позбавлений права звернутися з позовом про тимчасове виселення відповідачів на час проведення капітального ремонту приміщення гуртожитку або ж з аналогічним позовом після дотримання процедури визнання приміщення гуртожитку таким, що не придатне для проживання.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У березні 2020 року ПрАТ «Київміськбуд-2» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки неправильно застосував норми матеріального права, а саме: статей 
319, 322, 323, 383, 386, 391 ЦК України та статей 4, 7, 18, 101, 132 ЖК Української РСР, порушив норми процесуального права: статей                                  76, 78, 89, 263, 265 ЦПК України, що призвело до помилкового скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції та прийняття незаконної постанови суду апеляційної інстанції.
Позивач зазначає, що він належними та допустимими доказами довів те, 
що будівля гуртожитку є непридатною для проживання, не відповідає санітарним і технічним вимогам, є аварійною й такою, що загрожує обвалом. Вказані обставини надають правові підстави для виселення відповідачів з такого приміщення в порядку статті 132 ЖК Української РСР. Законодавством України передбачено, що житлове приміщення, яке не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, є нежилим і не може використовуватися для проживання людей, а обов`язок прийняття рішення щодо виведення з експлуатації непридатного для використання житлового будинку приватного житлового фонду, відселення осіб, проведення капітального ремонту, реконструкції чи знесення будинку покладається виключно на власника майна - позивача у цій справі.
Позивач наголошує, що є власником гуртожитку. Рішення щодо переведення гуртожитку у комунальну власність позивач як власник не приймав. Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширюється на нього щодо дії мораторію на відчуження гуртожитків в частині визначення правових підстав проживання осіб у належному йому гуртожитку.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У квітні 2020 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 та                ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу, який аргументовано тим, що постанова апеляційного суду ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права, дотриманням норм процесуального права та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Київміськбуд-2» та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.
Суди встановили, що ПрАТ «Київміськбуд-2» на підставі свідоцтва про право власності від 18 вересня 1998 року серії НОМЕР_1 є власником гуртожитку на АДРЕСА_1 , побудованого в 1953 році.
Відповідно до акта огляду приміщення гуртожитку від 11 квітня 2017 року, проведеного відповідно до наказу ПрАТ «Київміськбуд-2» від 06 квітня              2017 року, у момент обстеження будинок мав значні пошкодження: вертикальні та похилі тріщини, руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок.                     У приміщеннях загального користування - замокання, грибок, здуття штукатурки, корозія плит і балок перекриття. При обстеженні внутрішніх приміщень також зафіксовано значні пошкодження.
Наказом ПрАТ «Київміськбуд-2» від 01 червня 2018 року у зв`язку                               з незадовільним станом будівлі гуртожитку вирішено організувати повідомлення мешканців про виведення будівлі з експлуатації з 17 серпня 2018 року та розробити комплекс заходів з виведення будівлі з експлуатації, також прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій.
За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня              2018 року, всіх мешканців гуртожитку, в тому числі відповідачів, листами від 06 червня 2018 року, від 23 липня 2018 року, від 14 вересня 2018 року, від             08 листопада 2018 року, від 20 листопада 2018 року та від 12 березня               2019 року повідомлено про реконструкцію гуртожитку та відключення з           17 серпня 2018 року від зовнішніх мереж електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та виведення з експлуатації.
Цими ж листами відповідачам запропоновано переселитися в кімнату 
АДРЕСА_2 .
Відповідачі виселитися у добровільному порядку відмовились.
16 жовтня 2018 року ПрАТ «Київміськбуд-2» направив Департаменту з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомлення про початок виконання підготовчих робіт.
14 грудня 2018 року Департамент з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав ПрАТ «Київміськбуд-2» контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку               з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт   з реконструкції гуртожитку.
Листом від 24 січня 2019 року позивач повідомив Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію про визнання жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і непридатним для проживання (нежилим). Крім того, цим же листом позивач просив адресатів визначитись стосовно доцільності додаткового визнання жилого будинку на АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим).
Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 19 лютого 2019 року повідомив, що позивач як власник будівлі самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до експлуатації.
Предметом спору у справі, яка переглядається, є виселення відповідачів 
з приміщення гуртожитку з наданням іншого житлового приміщення 
в порядку статті 132 ЖК Української РСР.
Питання правових підстав вселення, користування та виселення                                з гуртожитків врегульоване статтею 132 ЖК Української РСР, а також положеннями спеціального Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».
Відповідно до частин першої, четвертої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають 
у гуртожитку протягом тривалого часу. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 01 грудня 
1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).
Частина перша статті 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи управлінні, чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації колишніх державних та комунальних підприємств, у тому числі тих, яким ці гуртожитки були передані до статутних капіталів чи фондів або були відчужені в інший спосіб, крім організацій, створених органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їхніх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, якщо такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання у таких гуртожитках до вирішення їхньої житлової проблеми щодо забезпечення їх житлом.
Зважаючи на те, що гуртожиток на АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ПрАТ «Київміськбуд-2», увійшов до статутного фонду ПрАТ «Київміськбуд-2» в порядку приватизації, що не заперечується позивачем, то на правовідносини, що виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».
Відповідно до статті 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. У тому числі забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, стосовно яких триває спір щодо підстав їх вселення у гуртожиток та/або підстав їх фактичного проживання у гуртожитку, до вирішення спору в досудовому або судовому порядку відповідно до статей 25 і 26 цього Закону. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.
Згідно із статтею 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини) з наступним затвердженням сесією цієї ради. Усім мешканцям гуртожитку, визнаного аварійним чи непридатним для проживання людей, у порядку, зазначеному частиною першою цієї статті, терміново надається інше, придатне для тимчасового проживання людей житло тим органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, на території якої розміщено такий гуртожиток.
Таким чином, відповідно до наведених норм закону переселення чи відселення громадян з гуртожитків допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або у стані, непридатному для проживання людей.
Єдиною належною та допустимою підставою віднесення зазначеного будинку до такого, що перебуває в аварійному стані, може бути рішення виконавчого органу відповідної місцевої ради, прийняте на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини), з наступним затвердженням сесією цієї ради.
Позивач не надав, а суди під час розгляду справи не встановили існування відповідного рішення про визнання гуртожитку на АДРЕСА_1  таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей.
Лист позивача від 24 січня 2019 року про визнання жилого будинку на  АДРЕСА_1  таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим), та відповідь на нього Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у якій повідомлено, що позивач як власник будівлі самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до експлуатації, не є допустимим доказом визнання приміщення зазначеного гуртожитку непридатним для проживання чи аварійним, що могло б бути підставою для виселення відповідачів з наданням іншого житлового приміщення з укладенням нового договору найму, видачі ордера на інше житлове приміщення на постійній основі.
Згідно із частиною п`ятою статті 132 ЖК Української РСР особи, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.
Відповідно до Положення про порядок обстеження стану жилих будинків                з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року             № 189 (далі - Положення), обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. Якщо експлуатація будинків відомчого або громадського житлового фонду здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією, то обстеження цих будинків за клопотанням такого підприємства, установи, організації здійснюється житлово-експлуатаційною організацією, визначеною виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. У разі ж неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту вноситься до виконкому районної, міської, районної у місті Ради пропозиція про визнання жилого будинку таким, що не відповідає зазначеним вимогам і є непридатним для поживання.
Згідно з пунктом 5 Положення якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує                           в установленому порядку питання про проведення такого ремонту. У разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам                                і є непридатним для проживання. При цьому додаються такі документи:                 а) акт обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком;                          б) технічний паспорт жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; в) висновок проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); г) висновок органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам.
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення виконавчим комітетом відповідної Ради призначається спеціальна комісія у складі визначеного зазначеним Положенням спеціалістів.
При обстеженні громадського або відомчого житлового фонду до складу такої комісії також включається представник органу, який здійснює управління відповідним фондом.
Після проведення дій, визначених Положенням, при визнанні жилого приміщення непридатним для проживання комісія вносить місцевій раді пропозицію з проєктом відповідного рішення.
Згідно з пунктом 8 Положення виконавчий орган місцевої Ради розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо непридатності жилого будинку для проживання та вносить до виконавчого комітету обласної, міської Ради народних депутатів про використання цього будинку в інших цілях або про знесення будинку. Під час вирішення питання щодо жилого будинку відомчого або громадського жилого фонду пропозиція погоджується з відповідним підприємством.
Незадовільний стан будівлі гуртожитку та неможливість його експлуатації без проведення капітального ремонту або реконструкції не може бути підставою для виселення відповідачів та переселення до кімнати в іншому гуртожитку з підстав, передбачених статтею 132 ЖК Української РСР, оскільки питання переселення мешканців гуртожитків в інше приміщення              у зв`язку капітальним ремонтом будинку врегульовано статтею 101 ЖК Української РСР.
Відповідно до статті 101 ЖК Української РСР при проведенні капітального ремонту жилого будинку державного або громадського житлового фонду, коли ремонт не може бути проведено без виселення наймача, наймодавець зобов`язаний надати наймачеві та членам його сім`ї на час проведення капітального ремонту інше жиле приміщення, не розриваючи при цьому договору найму на ремонтоване приміщення. У разі відмовлення наймача від переселення в інше жиле приміщення наймодавець може вимагати переселення його в судовому порядку. Жиле приміщення, надаване на час капітального ремонту, має знаходитись у межах даного населеного пункту 
і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється у жиле приміщення, яке він раніше займав. Замість надання жилого приміщення на час проведення капітального ремонту жилого будинку наймачеві та членам його сім`ї за їх згодою та згодою наймодавця може бути надано в постійне користування інше благоустроєне жиле приміщення. 
Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивач звернувся з позовом на підставі статті 132 ЖК Української РСР, проте не дотримався установленого законом порядку для визнання приміщення непридатним для проживання людей з подальшою зміною його статусу та переведення в нежитловий фонд.
Висновок апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 760/6275/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 760/7956/19, від 19 грудня 2019 року у справі № 760/7471/19, від 29 січня 2020 року у справі № 760/7000/19.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду,                а зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно            з нормами статті 400 ЦПК України, і є наслідком помилкового трактування застосованих судом апеляційної інстанції норм матеріального права.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Наведені у клопотанні ПрАТ «Київміськбуд-2» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду аргументи в розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, які вказують на наявність виключної правової проблеми, а тому в задоволенні цього клопотання належить відмовити.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Оскільки постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права та з правильним застосуванням норм матеріального права, оскаржене судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» про передачу справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 , яка діє                 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення з наданням іншого житлового приміщення на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Трест 
«Київміськбуд-2» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
 
          Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       В. І. Журавель