Головуючий у І інстанції  Волчко А.Я.	
Провадження №  22-ц/824/5856/2020	 	 	 	           Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
   18 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
        Головуючого судді:    Матвієнко Ю.О., 
        суддів:                          Мельника Я.С., Поливач Л.Д., 
        при секретарі:              Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочнерішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року у справі за позовом Публічногоакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
                                                             ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що 26.02.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12 504,02 дол. США терміном до 25.02.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Згідно умов договору погашення заборгованості мало здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. 
 Позивач свої зобов`язання виконав належним чином,надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі, натомість відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 02.04.2015 року дорівнював 8 072,37 дол. США.
 Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість не погасив, позивач і звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 072,37 дол. США, що за офіційним курсом станом на 02.04.2015 року складає 189 539,25 грн., а також понесені по справі судові витрати.    
  Заочним рішенням Києво-Святошинськогорайонного суду Київської області від 19червня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
     Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 8 072,37 дол. США, яка складається з: 2 489,12 дол. США заборгованості по кредиту; 481,31 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 155,03 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 4 552,38 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,65 дол. США штраф (фіксована частина); 383,89 дол. США штраф (процентна складова), що за курсом 23,48 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02 квітня 2015 року складає 189 539,25 грн., та судовий збір в сумі 1 895,39 грн.
    Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, апелянт, не оспорюючи факту укладення кредитного договору, посилався на те, що він не згодний з розрахунком заборгованості за кредитним договором, який є неналежним доказом в зв`язку із тим, що не являється випискою з його особового рахунку. Крім того, відповідач у скарзі зазначив, що стягнення з нього двох штрафів: 10,65 дол. США штраф (фіксована частина) та 383,89 дол. США штраф (процентна складова), є подвійним притягненням його до цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення умов договору, що заборонено ст. 61 Конституції України. Також ОСОБА_1 у скарзі посилався на незаконне стягнення з нього судом на користь банку 155,03 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом, зазначивши, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо). Незаконним, на думку відповідача, є і рішення суду в частині стягнення з нього на користь банку процентів та пені, оскільки згідно умов договору кредитні кошти надавалися йому терміном до 25.02.2013 року, після сплину якого банк втратив право нараховувати йому передбачені умовами договору проценти за користування кредитом та обумовлену в договорі неустойку, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, зважаючи на те, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які є істотними для вирішення справи, а розрахунок заборгованості за кредитно-заставним договором не є належним доказом, який доводить обґрунтованість вимог банку щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, відповідач просив скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, застосувавши при цьому також позовну давність. 
    В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Філатова Т.М., апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.
    Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Штронда А.М. в апеляційному суді проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
     Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
    Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
  Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір (а.с.7-15), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12 504,02 дол. США терміном до 25.02.2013 року зі сплатою 10,56% річних, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. В забезпечення виконання відповідачем умов договору, останнім було передано в заставу банку належний йому на праві власності автомобіль «Volkswagen Transporter», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.7-15).
  Також встановлено, що в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язків по поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 02.04.2015 року становить 8 072,37 дол. США, що складається з: 2 489,12 дол. США заборгованості по кредиту; 481,31 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 155,03 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 4 552,38 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,65 дол. США штраф (фіксована частина); 383,89 дол. США штраф (процентна складова).
  Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного. 
    Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
    Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
     Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.           
     Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
     Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
    На підставі вищенаведених правових норм та враховуючи те, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, що привело до утворення заборгованості, законним та обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача 2 489,12 дол. США заборгованості по тілу кредиту та 481,31 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом. Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості по тілу кредиту та по процентам, відповідачем суду не надано, в зв`язку із чим судом першої інстанції при ухваленні рішення обґрунтовано взято до уваги розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи.
     Разом із тим рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 155,03 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 4 552,38 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та штрафів: 10,65 дол. США штраф (фіксована частина), 383,89 дол. США штраф (процентна складова), - ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, що, зокрема, вбачається з наступного.  
     Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
     Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
     Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
     Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів», який поширюється на спірні правовідносини, зважаючи на те, що згідно умов укладеного між сторонами 26 лютого 2008 року договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі.
     За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.        
     Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
     Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
     Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
     Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
     Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору.
     Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).      
     Статтею 203 ЦК України передбачено,  що  зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
     Враховуючи те, що передбачена умовами договору комісія за користування кредитом здійснюється на користь банку, ця умова є несправедливою, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення цієї комісії з відповідача на користь позивача не  узгоджується з положеннями ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" та є помилковим.
     Неправильним є і рішення суду в частині одночасного стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів за порушення виконання зобов`язання, виходячи з наступного.
     Зі змісту умов договору та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення строків повернення кредиту за один і той самий період позивачем відповідачу нараховано як пеню, так і штрафи, стягнуті судом, наслідком чого стало подвійне притягнення відповідача до одного і того ж виду відповідальності.
     Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
     Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
     Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
     За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
     Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові №6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року.
     Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції при стягненні з відповідача на користь позивача пені та штрафів допустив неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду в частині стягнення пені в розмірі 4 552,38 дол. США підлягає скасуванню, як таке, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України.
     Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
     Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.     
 Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено помилку в частині стягнення з відповідача на користь позивача 155,03 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом та 4 552,38 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про стягнення заборгованості за вирахуванням вищевказаних сум. При цьому загальний розмір заборгованості становитиме 3 364,97 дол. США, що за курсом Національного банку України на час ухвалення постанови (26,7 грн. за 1 дол. США) дорівнює 89 844 грн. 70 коп.  
   Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
 Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
 
 Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 489,12 дол. США заборгованості по кредиту, 481,31 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 10,65 дол. США штраф (фіксована частина) та 383,89 дол. США штраф (процентна складова), всього 3 364,97 дол. США, що за курсом Національного банку України на час ухвалення постанови дорівнює 89 844 грн. 70 коп. У стягненні заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 155,03 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 4 552,38 дол. США - відмовити.
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий :                                     
        
     Судді: