Справа № 303/6518/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         10 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Собослоя Г.Г., Джуга С.Д.
з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду, ухваленого 10 грудня 2019 року головуючим суддею Гутій О.В. у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

01 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500,00 гривень щомісячно на кожну дитину. 
Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між сторонами розірвано 27.07.2010 року. За час перебування сторін у шлюбі у них народилися діти  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманнідітей, не цікавиться їх здоров`ям, розвитком, навчанням, матеріальним та моральним становищем дітей. На даний час їй важко матеріально забезпечувати дітей всім необхідним для їх повноцінного розвитку. 

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2019 даний позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі по 1100 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2019 і до досягнення ними повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . В обґрунтування скарги посилається на те, що неповнолітній син ОСОБА_4 проживає разом з ним, а тому, відсутні підстави для стягнення аліментів на користь позивачки. Також вказує на помилковість посилання суду на те, що він визнав позов частково. 

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 липня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розірвано. Сина ОСОБА_4 та доньку ОСОБА_3 залишено при матері (а.с.8-9). 

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є батьками дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).

Також в матеріалах справи наявна вступна та резолютивна частина рішення Тячівського районного суду від 22.05.2019 року, на якій стоїть відмітка, що рішення не набрало законної сили, згідно якого місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_4 визначено по місцю проживання матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1 стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вказані приписи законодавства. 

Відповідно до ст. 181 СК України право на стягнення аліментів має той з батьків, разом з ким проживає дитини.

Суд першої інстанції вважав, що обоє дітей проживають разом з матір`ю.

Водночас, як вбачається з акту обстеження умов проживання від 23.01.2019 року, складеного уповноваженими особами Шенборнської сільської ради (а.с.46), ОСОБА_2 проживає зі своєю сім`єю - доньками ОСОБА_3 - 2005 р.н. та ОСОБА_6 - 2012 р.н. у АДРЕСА_1 . Старший син ОСОБА_4 , 2003 р.н. за взаємною згодою батьків проживає у батька (колишнього чоловіка).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 28.12.2019 року, складеного депутатом Краснянської сільської ради, ОСОБА_1 проживає разом із своїм сином ОСОБА_4 , 2003 р.н., який має свою окрему кімнату (а.с.47).

А відповідно до Довідки ВК Краснянської сільської ради від 03.01.2020 року неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у с. Красна, разом з батьком та перебуває на його утриманні (а.с.48).

Із зазначеного вбачається, що з позивачкою ОСОБА_2 проживає лише донька ОСОБА_3 , а син ОСОБА_4 фактично проживає разом з батьком у с. Красна Тячівського району.

При цьому, даючи оцінку рішенню Тячівського районного суду від 22.05.2019 року, яким місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_4 визначено по місцю проживання матері, апеляційний суд враховує, що неповнолітній син досяг чотирнадцятирічного віку, а отже, в силу приписів ч. 3 ст. 160 СК України самостійно визначає своє місце проживання. Відтак, у даному випадку слід виходити саме з фактичного місця проживання неповнолітнього сина.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , а тому, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Стосовно стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , то апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в цій частині.

Судом вірно враховано обставини справи, факт проживання доньки разом з матір`ю, а також встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. А виходячи з вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн., щомісячно. Зазначене вказує на те, що підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині апеляційний суд не знаходить.

Щодо посилання апелянта на те, що він не визнавав частково позову, то це спростовується відповідною заявою ОСОБА_1 від 10.12.2019 року (а.с. 30).

За таких обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що за результатом апеляційного розгляду задоволено 50% позивних вимог, а також те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, то - 50 % витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 576,30 грн. слід компенсувати апелянту з державного бюджету.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,- 

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 грудня 2019 року скасувати в частині стягнення аліментів із ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні даної позовної вимоги.

У решті позовної вимоги рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 50% судового збору у розмірі 576,30 грн. сплаченого при подачі апеляційної скарги згідно квитанції №42 від 09.01.2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 11 червня 2020 року.

Головуючий:

       Судді: