Справа № 308/4397/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 лютого 2020 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача – Готри Т.Ю.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,
з участю секретаря судових засідань – Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2019 року, ухвалене суддею Івановим А.П.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.06.2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір. Відповідно до умов договору відповідач повинен здійснювати погашення заборгованості щомісяця, яке складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат згідно з умовами договору.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитнм договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.02.2019 у нього виникла заборгованість в розмірі 16 784,70 грн, яка складається з: 7 511,21 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 073,05 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 174,98 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн - штраф (фіксована частина), 775,46 грн - штраф (процентна складова), АТ КБ “ПриватБанк” просило стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 16 784,70 грн та судові витрати в розмірі 1921 грн за сплату судового збору.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 12.06.2009 в розмірі 7 511,21 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму сплаченого су дового збору в розмірі 1 921,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафу, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю. Вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 207, 526, 599, 633, 634, 1054 ЦК України стягнув з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту, при цьому безпідставно звільнив його від відповідальності щодо погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафу. Судом не враховано, що відповідачем погоджено умови кредитування, шляхом підписання довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12.06.2009, в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме визначено тип картки, тип кредитної лінії - поновлювальна, валюта рахунку – гривня, базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені та штрафу за порушення строків платежів. Отже, сторонами погоджено всі істотні умови договору. Зазначає, що позивачем суду було надано всі належні докази на підтвердження позовних вимог, а саме заяву та довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12.06.2009, розрахунок заборгованості, в якому відображено покроково всі дати, в яких була зміна в кредитній угоді, а саме нарахування та винесення на прострочку тіла кредиту, відсотків, комісії та пені, а тому вважає, що суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту, пені та штрафів.

У судовому засіданні представник апелянта АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених у скарзі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею та штрафом, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано суду доказів на підтвердження укладення між сторонами договору про умови кредитування, сплати відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строк повернення кредиту та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що 12.06.2009 ОСОБА_1 заповнив заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Також відповідач ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12.06.2009, в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме визначено тип картки, тип кредитної лінії - відновлювальна, валюта картрахунку – гривня, базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені і штрафу за порушення строків платежів.

Відповідно до підписаної заяви та довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12.06.2009, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000,00 грн на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, як на підтвердження укладеного між сторонами договору, посилався на підписану відповідачем заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12.06.2009, в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме : визначено тип картки, тип кредитної лінії - відновлювальна, валюта картрахунку – гривня, базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені та штрафу за порушення строків платежів. Також позивач надав розрахунок заборгованості, в якому відображено покроково всі дати, в яких була зміна в кредитній угоді, а саме нарахування та винесення на прострочку тіла кредиту, відсотків, комісії та пені.

Однак суд першої інстанції вказані докази безпідставно не взяв до уваги, оскільки такі, в даному випадку, з достовірністю стверджують укладення між сторонами кредитного договору, в якому погоджено всі істотні умови, які є необхідними для договору дану виду, укладення якого відповідачем не заперечувалося і в судовому порядку такий ним не оскаржувався. 

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, встановивши, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 18.02.2019 у нього виникла заборгованість в розмірі 16 784,70 грн, яка складається з: 7 511,21 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 073,05 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 174,98 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн - штраф (фіксована частина), 775,46 грн - штраф (процентна складова), суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь банку лише 7 511,21 грн заборгованості за тілом кредиту, а у задоволенні решти вимог відмовив. 

Однак зважаючи на наведені вище обставини щодо укладення між сторонами договору, а також, що відповідач активно користувався кредитними коштами, що стверджується наданими представником позивача в суді апеляційної інстанції доказами, а саме довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно з якою кредитний ліміт позичальнику  ОСОБА_1  неодноразово збільшувався та зменшувався у період з 27.05.2009 по 28.07.2018, довідки про видачу ОСОБА_1  кредитних карток, згідно з якою йому було видано чотири кредитні картки № НОМЕР_1  від 27.05.2009 до 05/13; № НОМЕР_2  від 25.07.2011 до 04/15, №5211537449998090 від 14.06.2013 по 10/16 та №5168755423156450 від 21.03.2018 по 01/22,  та виписки за період з 12.06.2009 по 18.02.2019 щодо користування кредитними коштами, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови банку у позовних вимогах до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів слід скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку 3 073,05 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4 174,98 грн пені за прострочене зобов`язання, 750 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована частина) та 775,46 грн штраф (процентна складова). 

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 881,50 грн, понесені банком за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2019 року в частині відмови Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у позовних вимогах до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів – скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3 073,05 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4 174,98 грн пені за прострочене зобов`язання, 750 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована частина) та 775,46 грн штраф (процентна складова). 

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 881,50 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя-доповідач : Судді :