Справа № 456/2566/17                                        Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л. Провадження № 22-ц/811/2566/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Бучківської В.Л. від 21 травня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, -
               в с т а н о в и л а : 
       рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2019 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволено. Зобов`язано  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою  АДРЕСА_1 та вселити  ОСОБА_1 у квартиру  АДРЕСА_1 . Зобов`язано  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від замка вхідний дверей квартири  АДРЕСА_1 . Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 /шістсот сорок/ грн. сплаченого судового збору. В стягненні з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою задоволено. Встановлено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 між співвласниками, виділивши в користування: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – кімнату № НОМЕР_1 площею 17,4 кв.м., кімнату АДРЕСА_3 площею 8,6 кв.м., АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 площею 10,2 кв.м.; ОСОБА_4 ОСОБА_1 – кімнату № НОМЕР_2 площею 8,6 кв.м. В загальному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1  залишити: кухню №4, площею 5,3 кв.м., вбиральню №2 площею 1,3 кв.м., ванну кімнату №3 площею 2,2 кв.м., коридор №1 площею 6,9 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп. судового збору. В стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрат на правову допомогу відмовлено.
Вказане рішення оскаржила ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3  та ОСОБА_2 , а саме наданні їй в користування кімнати № НОМЕР_2  площею 8,6 кв.м.  в квартирі АДРЕСА_1 та відмови у стягненні з  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 на її користь витрат на правову допомогу і ухвалити нове рішення, яким надати їй у користування кімнату  АДРЕСА_6 НОМЕР_3  площею 10,2 кв.м., а залишити у загальному користуванні кухню №4 площею 5,3 кв.м., вбиральню №2 площею 1,3 кв.м., коридор №1 площею 6,9 кв.м., кімнату (залу) №6 площею 17,4 кв.м. та стягнути на її користь з  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням норм процесуального і матеріального права в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 , а саме наданні їй в користування кімнати №5 площею 8,6 кв.м. та відмови у стягнені з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 на її користь витрат на правову допомогу і тому підлягає скасуванню. В іншій частині рішення не оскаржується. Вказує, що приймаючи вказане рішення суд першої інстанції не врахував те, що виділяючи їй у користуванні кімнату  АДРЕСА_7  площею 8,6 кв.м. фактично вдвічі зменшив її ідеальну частку від загальної площі квартири, не врахував, що у вказаній квартирі зареєстровані двоє її дітей, одна з яких є  неповнолітньою і які є членами її сім`ї. Крім того зазначає, що позивачі за зустрічним позовом умисно не вказали у своєму позові балкон, вихід на який знаходиться у кімнаті №6 площею 17,4 кв.м., а також вказали, що всі кімнати є прохідними, крім кімнати  АДРЕСА_6 5, що не відповідає дійсності, так як прохідною є тільки кімната  АДРЕСА_6 6, а решта кімнат, тобто №№5,7,8 є ізольованими. Також вказує, що вона частково погодилась з зустрічним позовом, так як прохала суд виділити їй у користування кімнату АДРЕСА_6 НОМЕР_3  площею 10.2 кв.м., так як з дитинства жила у цій кімнаті, вона за розміром дозволяє розмістити ліжка для її дітей. Також вона прохала суд залишити у загальному користуванні кухню №4 площею 5,3 кв.м., вбиральню №2 площею 1,3 кв.м., коридор №1 площею 6,9 кв.м., кімнату (залу) №6 площею 17,4 кв.м. Звертає увагу, що посилаючись в рішенні на покази свідків ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7  суд першої інстанції не врахував те, що у них із нею склались неприязні стосунки,  ОСОБА_5  її побила і по даному факту відкрито кримінальне провадження по якому ведеться досудове розслідування. Зазначає, що свідок  ОСОБА_6  повідомила суду, що хату в с. Грабовець Стрийського району вона віддала їй з чоловіком, що спростовується договором купівлі-продажу. Стверджуючи те, що вона побила батька, суд першої інстанції суперечить сам собі, так як в рішенні вказано, що кримінальне провадження по факту нібито побиття нею батька закрито на підставі п.2 ч.1 КПК України і вказане рішення не скасовано і ніким не оскаржене. Крім цього судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні з  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 на її користь витрат на правову допомогу, хоча нею надані відповідні підтвердження, а саме розрахунок кількості і вартості послуг, копія квитанції про проведення оплати. Вважає, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2019р. у в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 , а саме наданні їй в користування кімнати № НОМЕР_2  площею 8,6 кв.м. та відмови у стягненні з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 на її користь витрат на правову допомогу не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, прийнято з порушенням норм матеріального (не застосовано закон, який повинен був би бути застосований) і процесуального права (недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи), що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів первісної позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву на зустрічну позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321, ст.ст. 358, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, постанови Верховного суду від 06.03.2018 по справі №1616/2529/2012, від 18.07.2018 по справі №509/2669/15-ц, постанову Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, ст.ст. 12, 46, 56, ч.1 ст. 89, ч.1 ст. 90, ч.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», задовольняючи первісний та зустрічний позови, виходив з того, що відповідно до свідоцтва про народження серії    НОМЕР_4 . актовий запис №304.  ОСОБА_3  народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2  та ОСОБА_8 . Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 24.02.1996 Стрийського міською радою, квартира за адресою:  АДРЕСА_2  на праві спільної часткової власності в рівних долях належить ОСОБА_8 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_9  та ОСОБА_3 . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.10.2006, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. спадкоємцем майна  ОСОБА_9 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_2  є ОСОБА_2  Спадщина, на яку видано це складається з 1/4 частини квартири  АДРЕСА_1 . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.09.2018, посвідченого, приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В. за №1856 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_10 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_3  є її син ОСОБА_3  Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 3/8 часток квартири  АДРЕСА_1 . Відповідно до листа завідувача Стрийською державною нотаріальною конторою №1762/02-14 згідно заповіту, посвідченого від імені ОСОБА_8 , нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В. 17.08.2016 за №1856, та поданої заяви про прийняття спадщини за цим заповітом від 20.02.2017 №249, яка не була відкликана у встановлений законом термін, спадкоємцем всього майна померлої  ІНФОРМАЦІЯ_3   ОСОБА_8  є її син ОСОБА_3 . Вказаним листом  ОСОБА_3  також роз`яснено, що вона не входить до кола осіб, які мають право обов`язкову частку у спадщині, і тому спадщина їй не належить. Згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 позов ОСОБА_3  до ОСОБА_8  задоволено, зобов`язано останню не чинити ОСОБА_3  перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від замка вхідних дверей для квартири та вирішено вселити  ОСОБА_3  у квартиру  АДРЕСА_1 . 28.03.2018 на запит суду за вх. №5554 на адресу суду з Стрийського міськрайонного управління юстиції ГТУЮ у Львівській області надіслано копії матеріалів виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного рішення суду. Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2017 позов ОСОБА_3  про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволено: зобов`язано  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  не чинити  ОСОБА_3  перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від замка вхідних дверей даної квартири: вселити ОСОБА_3  у квартиру  АДРЕСА_1  18.01.2018  ОСОБА_3  на адресу суду подано заяву про скасування заочного рішення від 28.12.2017. Ухвалою судді  ОСОБА_11 . від 02.02.2018 заяву ОСОБА_3  від 18.01.2018 про скасування заочного рішення прийнято та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 22.02.2018 скасовано заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2017 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідно до довідки КП «Мрія» №369 від 06.03.2019, у квартирі  АДРЕСА_1 зареєстровані:  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_12  та ОСОБА_13 . Суд встановив, що позивач  ОСОБА_3  є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2017 їй належить 1/4 частини вказаної квартири, як і відповідачам. Таким чином, позивач має такі самі права, в тому числі, щодо користування квартирою, як і відповідачі. Поясненнями позивача  ОСОБА_3  в судовому засіданні встановив, що при спробі потрапити у квартиру  АДРЕСА_1 відносно неї, дружина відповідача  ОСОБА_3  -  ОСОБА_14  застосовувала фізичну силу, чим спричинила їй тілесні ушкодження, відомості по факту яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1207140130000492. Крім того, 27.02.2019 за вих. №456/2566/17/2495/19 на адресу Стрийського ВП ГУНП у Львівській області скеровано запит суду про надання інформації про те, чи зверталася  ОСОБА_1 .  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_8 , з грудня 2016 p., із заявами про невиконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 по справі №456/2659/16-ц, шляхом незаконної заміни замків дверей. 14.03.2019 на адресу суду за вх. №2635/59/01/19 надійшла відповідь з Стрийського ВП ГУНП у Львівській області про те, що згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції підсистеми «Єдиний облік»,  ОСОБА_3  зверталася із заявами в Стрийський ВП ГУНП у Львівській області про невиконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 та по факту неправомірних дій ОСОБА_2 ..  ОСОБА_3  відносно неї, зокрема: 04.07.2017. 29.07.2016. 13.02.2017, 27.02.2017. 24.02.2017. Даний факт також підтвердився оглянутими в судовому засіданні матеріалами ЖЄО № 6424 від 29.07.2016, №1037 від 13.02.2017, №1337 від 24.02.2017 та №1434 від 27.02.2017. по факту отриманих заяв прийнято рішення про списання матеріалів до справи згідно Закону України «Про звернення громадян». Таким чином, наведені обставини давали підстави суду вважати, що позивачу  ОСОБА_3  чиняться перешкодити у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що даний спір уже був предметом розгляду в суді першої інстанції, про що свідчить рішення суду від 11.11.2016 і яке було виконане виконавчою службою. Доводи відповідачів про відсутність перешкод ОСОБА_3  у доступі до вказаної квартири не знайшли свого належного обгрунтування та підтвердження в ході розгляду справи, оскільки спростовуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017140130000492 від 19.02.2017по факту спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, правова кваліфікація ч.1 ст. 125 КК України та ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області про зобов`язання прокурора Стрийської місцевої прокуратури внести відомості за заявою ОСОБА_3 про скоєння відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав той факт, що замінив замки у квартиру АДРЕСА_1 , оскільки не бажає бачити дочку у квартирі. На підставі вищенаведеного, суд вважав, що позивачем в судовому засіданні доведено факт створення відповідачами перешкод у користуванні квартирою  АДРЕСА_1 , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017140130000492 від 19.02.2017, ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.08.2017 та оглянутими матеріалами ЖЄО № 6424 від 29.07.2016, №1037 від 13.02.2017, №1337 від 24.02.2017 та №1434 від 27.02.2017; відповідачі у свою чергу не надали суду жодних належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача, а тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому позов ОСОБА_3  про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задоволив. Що стосується зустрічного позову  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  до ОСОБА_3  про встановлення порядку користування квартирою, суд прийшов до наступного висновку. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2018 прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення з зустрічним позовом  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою. Суд не брав до уваги покликання відповідача ОСОБА_15 , вказані у відзиві на позов, про те, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані її діти:  ОСОБА_12  та ОСОБА_13 , які у випадку розпаду їхньої сім`ї нематимуть де проживати, оскільки такі є виключно припущенням ОСОБА_3 і не можуть слугувати належним доказом для спростування позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 разом з сім`єю проживають в житловому будинку у с. Грабівці Стрийського району Львівської області, чого не заперечила сама ж ОСОБА_3 в судовому засіданні та свідок ОСОБА_6 . Також суд не брав до уваги пояснення ОСОБА_3 про те, що жодних сварок та скандалів з відповідачем ОСОБА_2 вона не вчиняє, оскільки такі спростовуються заявами ОСОБА_2 від 15.02.2017 та від 18.03.2017. подані останнім в Стрийський ВП ГУНП у Львівській області та оглянутими в судовому засіданні матеріалами ЖЄО №1095 від 15.02.2017 та №8278 від 29.09.2017. Зазначив, що на підставі заяви ОСОБА_2 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження №12017140130000491, однак згідно з п.2 ч.1 ст. 284 КПК України дане кримінальне провадження було закрито. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що є невісткою ОСОБА_2 , дружиною її сина ОСОБА_3 Матір чоловіка неодноразово перебувала на лікуванні в лікарні, вони доглядали за нею. ОСОБА_3 рідко навідувалась до батьків, інколи приходили її діти. ОСОБА_2 її боїться, оскільки вона кричить до нього, свариться, провокує конфлікти. З даного приводу батько звертався в правоохоронні органи, свекор знімав побої. її чоловік у вказаній квартирі не проживає, тільки приходить допомагати батьку. ОСОБА_3 до заміжжя проживала у даній квартирі, в кімнаті, через прохідну кімнату. Коли за матір`ю було 40 днів після її смерті, ОСОБА_3 прийшла до квартири з своїм чоловіком та розпочала конфлікт. Ключі в неї були, оскільки раніше уже було рішення суду про усунення перешкод у користуванні квартирою, яке виконавчою службою виконано. За життя свекруха постійно скаржилась на дочку, що та крала в неї гроші, викрала документи,застосовувала насильство. Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_16 . З невісткою у неї неприязні стосунки, невістка била її. Ій також відомо, що ОСОБА_3 застосовувала фізичну силу і до своїх батьків. З 2000 р. невістка з її сином проживають в с. Грабовець Стрийського району Львівської області, в будинку, який вона їм віддала. Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у неї хороші відносини, а з ОСОБА_3 неприязні. Їй відомо, що сторони конфліктують. У квартирі АДРЕСА_1 вона бувала неодноразово. ОСОБА_3 багато років не проживає в ній її батьки завжди скаржились, що дочка скандалить, а на 40 день після смерті матері ОСОБА_3 побила батька, він її боїться. За батьком доглядає син ОСОБА_3 . Суд надав віри показанням допитаних свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 оскільки такі є логічними, достовірними та чітко підтверджують обставини, викладені позивачем за зустрічним позовом у поданій позовній заяві про встановлення порядку користування квартирою. Крім того, показання допитаних свідків спростували твердження ОСОБА_3 про те, що вона з сім`єю проживала у квартирі АДРЕСА_1 до 2015 p., оскільки допитані судом свідки ствердили, що вона не проживає за вказаною адресою АДРЕСА_9 . Задовольняючи позовні вимоги, суд брав до уваги наведений позивачами у зустрічній позовній заяві порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки: згідно технічного плану квартири, кімната № НОМЕР_1 площею 17,4 – кв.м., кімната АДРЕСА_6 7 площею 8,6 кв.м., кімната №8 площею 10,2 кв.м., які виділяються в користування позивачам за зустрічним позовом, є з окремими входами, за винятком кімнати АДРЕСА_6 6, яка є прохідною до інших двох кімнат та є повністю ізольованими від кімнати №5 площею 8, 6 кв.м., яка виділяється в користування відповідачу за зустрічним позовом  ОСОБА_3 . При цьому, суд вважав за необхідне залишити в загальному користуванні сторін кухню №4, площею 5,3 кв.м., вбиральню №2 площею 1,3 кв.м. ванну кімнату  АДРЕСА_6 3 площею 2,2 кв.м. коридор №1 площею 6,9 кв.м., що не буде суперечити правам та інтересам жодної із сторін та відповідатиме частці кожного у праві власності на вказану квартиру. Суд не брав до уваги доводи  ОСОБА_3  про виділення їй у користування кімнати №8 площею 10, 2 кв.м., оскільки раніше вона проживала у цій кімнаті, так як встановлення такого порядку користування квартирою буде суперечити інтересам сторін, враховуючи той факт, що вказана кімната є прохідною через кімнату АДРЕСА_10  площею 17, 4 кв.м., яка виділяється у користування  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , що в подальшому може призвести до можливих конфліктних ситуацій між сторонами. Суд звернув увагу, що в даному випадку мова йде не про поділ квартири, а про встановлення порядку користування квартирою, а відтак, суд вважав за можливе відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до переконливого висновку, що позовні вимоги позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  є належним чином обгрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами: відповідач у свою чергу, не надав суду жодних переконливих доказів для спростування вимог позивачів, а також брав до уваги те, що встановлений судом порядок користування квартирою не буде суперечити правам та інтересам жодної із сторін, позов задоволив. Що стосується вимог сторін по справі про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначив наступне.Представництво інтересів  ОСОБА_3  в суді здійснював адвокат Юрченко С.Л., в матеріалах справи наявними є: угода про надання юридичних послуг; копія ордеру; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; розрахунок кількості та вартості послуг, наданих адвокатом Юрченко С ОСОБА_19  та копія квитанції, виписана адвокатом  ОСОБА_20  про отримання гонорару в сумі 7 000. 00 грн.Представництво інтересів ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 в суді здійснювала адвокат ОСОБА_21 , в матеріалах справи наявними є: ордер; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю: витяг з договору про надання правової допомоги від 28.08.2018. Всупереч наведеним вище вимогам чинного законодавства, позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 та позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до матеріалів справи не долучено документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки); також адвокатом Буренковою Н.Г. не долучено до матеріалів справи розрахунку витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.
Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції – немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції, що враховується судами при виборі та застосуванні норм права у спірних правовідносинах.
23.08.2017р. ОСОБА_3 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила: зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй, ОСОБА_1 , перешкод у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 . Вселити її у житлову квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надати їй ключ (ключі) від замка вхідних дверей.
14.11.2018р. ОСОБА_3 подала суду уточнену позовну заяву, у якій просила зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй, ОСОБА_1 , перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 . Вселити її у житлову квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надати їй ключ (ключі) від замка вхідних дверей. Судові витрати, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу стягнути на її користь з відповідачів. 
Позовну заяву мотивувала тим, що відповідач  ОСОБА_2  є її батьком, а відповідач  ОСОБА_3 – рідним братом. Вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . 11.11.2016 Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення про усунення перешкод у користуванні вищевказаною житловою квартирою. Після смерті матері, відповідач ОСОБА_3 , скориставшись похилим віком їхнього батька, налаштував його проти неї, перешкоджає їхньому спілкуванню та чинить перешкоди у користуванні квартирою. Дружина відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 18.03.2017 спричинила їй тілесні ушкодження, відомості по факту спричинення яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і Стрийським ВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №12017140100492300, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Вважає, що наведена обставина в сукупності з іншими, викладеними у позові, свідчать про умисне перешкоджання відповідачів у її праві користуватись належною їй часткою у квартирі АДРЕСА_1 .
28.08.2018р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , у якій просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: - у користування позивачів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити житлові кімнати: № НОМЕР_1 площею 17,4 кв.м., №7 площею 8,6 кв.м., № НОМЕР_3 площею 10,2 кв.м.. що відповідає їхній частці в праві власності на квартиру; - у користуванні відповідачки залишити ізольовану житлову кімнату, позначену в технічному паспорті №5 площею 8,6 кв.м., що відповідає її меншій частці у квартирі. - в загальному користуванні залишити кухню площею 5,3 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м. та коридор площею 6,9 кв.м. Зобов`язати КП «Мрія» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг. Що надаються в квартиру (відовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою.
15.11.2018р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просили у частині заявлених вимог «про зобов`язання КП «Мрія» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг» у цивільній справі №456/2566/17 «про встановлення порядку користування квартирою» залишити без розгляду. 
Свої вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . В квартирі одна кімната площею 8,6 кв.м. є ізольованою, решта – є прохідними. Оскільки вони не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні квартирою, провокує сварки та скандали, вчиняє над ними насильство, хоча у квартирі фактично не проживає, а тому вони змушені були звернутись до суду із зустрічним позовом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право
в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.
За ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ст.321 ЦК України  право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.  Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.  Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Також, відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).  Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.  Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.  Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
За статтею ж 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.  Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Окрім наведеного ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.  Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.  Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.  Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначеними нормами закону закріплено принцип непорушності права приватної власності в тому числі і часткової, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника (в тому числі частини майна) володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна чи його частини право вимагати усунення будь-яких порушень його права, зокрема, права користування.
Також, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції – відповідно до свідоцтва про народження серії  НОМЕР_4 . актовий запис №304.    ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . 
Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 24.02.1996 Стрийського міською радою, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності в рівних долях належала ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . 
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.10.2006, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. спадкоємцем майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є до Ѕ частини його батько ОСОБА_2 Спадщина, на яку видано це складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . На Ѕ частину спадкового майна видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_8 .
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.09.2018, посвідченого, приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В. за №1856 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її син ОСОБА_3 Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 3/8 часток квартири АДРЕСА_1 . 
Відтак, на даний час співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (1/4 частки або 2/8 частки) (позивачка по справі), ОСОБА_2 (3/8 частка) та ОСОБА_3 (3/8 частки) – відповідачі по справі.
Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є співвласницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2017 та їй належить 1/4 частини вказаної квартири. 
Відповідно позивачка має ті ж права щодо володіння та користування квартирою як і відповідачі (в межах своєї частки), в тому числі і право на проживання у квартирі.
Зважаючи на вказане судом підставно було задоволено позовні вимоги первісного позову та усунуто перешкоди позивачі у користуванні квартирою, які чинилися їй відповідачами у спосіб зміни замків у кватирі, ненадання ключа позивачці як співвласниці квартири та відповідно фізичному не допуску її у приміщення квартири, частина якої належить їй на праві приватної власності. Спосіб усунення перешкод, теж, судом обрано відповідно до закону та заявлених позовних вимог, а саме вселення позивачки у кватиру та зобов`язання відповідачів надати їй ключі від замків вхідних дверей до квартири. 
Крім цього, рішення суду в цій частині фактично ніким не оспорюється. 
Що стосується визначення способу користування квартирою, який обраний судом при задоволенні зустрічного позову, то такий слід вважати відповідає обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції та доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, через що рішення суду і у іншій частині слід вважати законним та обґрунтованим.
Так, зважаючи на те, що загальна площа квартири складає 61.4 кв.м., а житлова 44,8 кв.м., позивачка ОСОБА_3 умовно має право на користування 15,35 кв.м. із загальної площі квартири та 11,2 кв.м. із житлової площі квартири.
Рішенням суду першої інстанції виділено ОСОБА_22 житлову кімнату площею 8,6 кв.м. з врахуванням приміщень, що залишилися в загальному користуванні, а саме кухні №4, площею 5,3 кв.м., вбиральні №2 площею 1,3 кв.м., ванної кімнати №3 площею 2,2 кв.м., коридору №1 площею 6,9 кв.м. та відповідно її часткою у таких приміщеннях у розмірі 3,925 кв.м. Тому позиваці по суті надано у користування 12,525 кв.м. із загальної площі квартири.
Дійсно виділення позивачці згаданої площі квартири у користування є меншою площі, яка умовно може їй передана у користування відповідно до її частки, однак слід вважати, що виділення їй у користування зменшеної частки квартири є виправданим та належним чином умотивованим судом першої інстанції.
Так, як правильно вказав суд першої інстанції, саме такий порядок користування надає сторонам приміщення, площа яких наближена до їх ідеальних часток у квартирі, а крім цього такий порядок користування мінімізує конфлікт, який тривалий час триває між сторонами (що підтверджено рядом доказів та сторонами не оспорювалось та визнано) та членами їх сімей та зводить до мінімуму можливість виникнення конфліктних ситуацій при користуванні квартирою. 
Так, відповідачці за зустрічним позовом виділено фактично єдину ізольовану кімнату, позивачам ж три інші, які між собою пов`язані та є прохідними, що надає можливість розвести конфліктуючі сторони у різні житлові приміщення та як вказано мінімізувати ризики продовження конфлікту між ними.
Що стосується, посилання апелянтки на те, що кімнати АДРЕСА_6 5, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 є ізольованими то вказане спростовується технічним паспортом квартири, з якого вбачається, що в спірній квартирі є ізольованою єдина кімната №5 площею 8,6 кв.м., а кімнати 6, 7 та 8 є прохідними (Т.1 а.с. 201-202).
Що ж стосується посилання відповідачки  ОСОБА_3  на те, що у квартирі, зареєстровані її діти:  ОСОБА_12  та ОСОБА_13 , які у випадку розпаду їхньої сім`ї не матимуть де проживати, то суд першої інстанції правильно вказав на те, що розпад сім`ї відповідачки на даний час є лише її припущенням. 
Крім цього, те, що діти відповідачки зареєстровані в квартирі лише формально, а фактично ж проживають у житловому будинку, який придбаний їх батьком ОСОБА_16 в с. Грабовець, Стрийського району, де проживає і відповідачка, підтверджується як договором купівлі-продажу будинку (Т.1 а.с. 266), так і поясненнями самої відповідачки. Окрім цього, ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом виключно в своїх інтересах, а не інтересах її дітей, які слід вважати не є порушеними на даний час.
Окрім наведеного, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводів ОСОБА_3 про виділення їй у користування кімнати № НОМЕР_3 площею 10,2 кв.м., так як встановлення такого порядку користування квартирою буде суперечити інтересам сторін, враховуючи той факт, що вказана кімната є прохідною через кімнату АДРЕСА_10 площею 17,4 кв.м., яка виділяється у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що в подальшому може призвести до можливих конфліктних ситуацій між сторонами, про що йшлося вище.
Крім того, показання допитаних свідків в суді першої інстанції спростували твердження ОСОБА_3 про те, що вона з сім`єю проживала у квартирі АДРЕСА_1 до 2015 p., оскільки допитані судом свідки ствердили, що вона не проживає за вказаною адресою близько АДРЕСА_9 .
Також, суд першої інстанції вірно вказав, що в даному випадку мова йде не про поділ квартири, а про встановлення порядку користування квартирою, а відтак, вважав за можливе відійти в незначних обсягах від відповідності реальних виділених приміщень ідеальним часткам у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність та таке рішення по суті не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Зважаючи на наведені вище висновки доводи відповідачки про можливість надання у спільне користування найбільшої кімнати площею 17,4 кв.м. теж слід вважати безпідставними.
Що стосується витрат на правову допомогу, то у цій частині колегія суддів вважає апеляційну скаргу теж необґрунтованою та вважає, що підстав для стягнення 7 тис. грн. позивачці на правову допомогу немає, оскільки у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження розрахунку цих витрат саме у такій сумі та підтвердження прийому-передачі наданих послуг на згадану суму.
Так, відповідно до змісту Розділу ІІІ Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року; ст.ст. 26, 27 ч.3, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»; Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні»; ст.ст. 8, 527, 687 ч.1, 795, 882 ЦК України, – належними та допустимими доказами надання та оплати правової допомоги слід вважати як договір про надання правової допомоги, такі і окремо, окрім рахунку про оплату наданих послуг та квитанції про оплату таких, – акти виконаних робіт із зазначеним розрахунком наданих та отриманих послуг у часових (годинних, хвилинних) рамках.
Так, представництво інтересів ОСОБА_3 в суді здійснював адвокат Юрченко С.Л., в матеріалах справи наявними є: угода про надання юридичних послуг; копія ордеру; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; розрахунок кількості та вартості послуг, наданих адвокатом Юрченко С.Л. та копія квитанції, виписана адвокатом Юрченко С.Л. про отримання гонорару в сумі 7 000грн.
Однак згаданий розрахунок не містить деталізації відпрацьованих годин із зазначенням повної вартості наданих та отриманих послуг, крім цього такий розрахунок не підписаний позивачкою ОСОБА_3 . Також, у матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт (наданих послуг) чи акт прийому-передачі таких, який би був підписаний сторонами договору.
Тобто, ні позивачкою, ані її представником належних актів виконаних робіт із розрахунками наданих адвокатом та отриманих позивачем послуг у часових рамках не надано.
Крім цього, не слід вважати належним доказом оплати послуг адвоката копію згаданої квитанції.
Зважаючи на наведене, а також ст.ст. 8, 59 Конституції України, ст.ст. 79 ч.3 п.2, 84, 88, 89 ЦПК України, п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу, – немає.
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
               Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                Я.А. Левик
Судді:                                                                                  Л.Б. Струс
                                                                                                                        М.М. Шандра