Ухвала
 
03 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 159/5771/18
провадження № 61-2961ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шуляк Олександр Вікторович, на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 січня 2020 року в справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП                  ОСОБА_1 ) звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62 123 грн, штраф - 7 934,70 грн, 3 % річних - 495,28 грн, інфляційні втрати за неналежне виконання зобов`язання (послуги) - 496,98 грн. 
 
Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 20 лютого 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання відеопослуг № 1. Відповідач як виконавець зобов`язався після передоплати надати послуги згідно з умовами договору належно і у повному обсязі, не пізніше 13 березня 2018 року, розглянути та усунути претензії замовника, пов`язані з якістю наданих послуг. Вона як замовник зобов`язалася своєчасно оплатити послугу, так як робота над відеозйомкою розпочинається з моменту здійснення передоплати. 21 лютого 2018 року на виконання умов договору вона сплатила 75 % вартості послуги в сумі 62 123 грн, що еквівалентно 2 300 доларів США. Однак, на порушення умов договору відповідач не надав їй сценарію, передбаченого додатком № 1 до договору, для ознайомлення, почавши відеозйомку на власний розсуд і бачення суті відеоролика. Відповідач не надав їй виконані належно і у повному обсязі послуги вчасно - до 13 березня                2018 року. 05 квітня 2018 року вона направила відповідачу претензію щодо виконання умов договору та усунення недоліків у відеоролику в строк до 13 квітня 2018 року. Вимоги претензії відповідачем не виконано, змонтований ролик не передано. 11 квітня 2018 року вона направила відповідачу лист з вимогою про повернення сплачених коштів і сплати штрафу в строк до 18 квітня 2018 року. До закінчення строку відповідачем не виконано ні умов договору, ні її вимог, тому виникла заборгованість в сумі 62 123 грн. Сплата штрафу у розмірі 10 % загальної вартості послуг передбачена п. 7.2 договору. Тому, крім повернення сплаченої суми, відповідач має сплатити штраф в сумі 300 доларів США, що на дату складання позову становить 7 934,70 грн. Посилаючись на статті 525, 625 ЦК України розмір річних із простроченої суми складає 495,28 грн. Розмір інфляційних втрат із простроченої суми становить 496,98 грн. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.
 
Ковельський міськрайонний суд Волинської області рішенням від 01 листопада            2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду                          від 14 січня 2020 року, в задоволенні позову відмовив. 
 
12 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шуляк О. В., подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 січня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості в розмірі 62 123 грн, штрафу - 7 934,70 грн, 3 % річних - 495,28 грн, інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язання (послуги) - 496,98 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). 
 
Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судами попередніх інстанцій не застосовано відповідно до вимог процесуального законодавства правові позиції Верховного Суду у подібних справах, які викладені у постановах Верховного Суду             від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/24853/13, а тому розгляд даної справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в певних категоріях цивільних справ (стягнення авансу), що в подальшому сприятиме припиненню, запобіганню порушень та не дотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. А також, справа має виняткове значення для ФОП ОСОБА_1 , оскільки сума позову (71 049,96 грн) є значною для її сім`ї та для неї. 
 
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права саме по собі не свідчить про фундаментальність порушених у скарзі питань, фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Також, сам по собі факт надання ФОП ОСОБА_1 податкової декларації про доходи за 2018 рік та квитанції від 04 лютого 2019 року № 2 про прийняття її органами Державної фіскальної служби України, не може свідчити про виняткове значення справи для неї, враховуючи ціну позову, предмет спору та інші наведені вище обставини. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.     
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шуляк Олександр Вікторович, на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду            від 14 січня 2020 року в справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      В. П. Курило