ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2020 року 
Київ
справа №809/268/16
адміністративне провадження №К/9901/11743/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою першого заступника прокурора Івано-Франківської області 
на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року (головуючий суддя - Гундяк В.Д.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2016 року (головуючий суддя - Левицька Н.Г., судді: Обрізко І.М., Сапіга В.П.)
у справі №809/268/16
за позовом ОСОБА_1 
до прокуратури Івано-Франківської області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1. У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати провести повну та всебічну перевірку звернення від 22 листопада 2015 року, надати обґрунтовану відповідь.
2. У обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 листопада 2015 року звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою на дії та бездіяльність прокуратури Івано-Франківської області щодо надання заступником прокурора необґрунтованої відповіді від 12 червня 2015 року. Заява була надіслана за належністю до прокуратури Івано-Франківської області та у лютому 2016 року він отримав необґрунтовану відповідь за підписом посадової особи, на дії та бездіяльність якої було подано заяву.
3. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2016 року, позов задоволено.
4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 листопада 2015 року позивач звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою, в якій просив належним чином відреагувати на звернення стосовно визнання необґрунтованою відповіді прокуратури Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року № 06/1-163-14 за підписом заступника прокурора В.Гулкевича. Вжити невідкладних заходів по негайному звільненню заступника прокурора ОСОБА_2 із займаної посади.
6. Супровідним листом від 27 листопада 2015 року звернення позивача було надіслано за належністю до прокуратури Івано-Франківської області для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
7. 3 грудня 2015 року заступником прокурора Івано-Франківської області В.Гулкевич було надано відповідь про відсутність підстав для вжиття заходів дисциплінарного впливу щодо ОСОБА_2 , викладені у зверненні обставини вже були предметом розгляду та перевірки прокуратури області, про що надана відповідь у листі від 12 червня 2015 року.
8. Листом від 24 лютого 2016 року за підписом заступника прокурора В.Гулкевича на заяву від 2 лютого 2016 року з приводу неналежного розгляду попередніх звернень позивача повідомлено про відсутність підстав для прокурорського реагування та направлено копію попередньої відповіді від 3 грудня 2015 року. 
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством України визначена виключна компетенція щодо розгляду скарг на рішення прокурора посадовою особою вищого рівня. Заступник прокурора В.Гулкевич не мав законних підстав для розгляду скарги від 22 листопада 2015 року оскільки однією з її вимог було визнання необґрунтованою відповіді цієї ж посадової особи від 12 червня 2015 року.
10.          Надана відповідь від 3 грудня 2015 року не містить обставин, на основі яких посадовою особою було зроблено висновок про відсутність підстав для вжиття заходів дисциплінарного впливу щодо прокурора Рогатинського району ОСОБА_2 ; помилковим є посилання на норми Кримінального процесуального кодексу України в частині роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11.          Перший заступник прокурора Івано-Франківської області у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що звернення ОСОБА_1 від 22 листопада 2015 року є заявою, а не скаргою, а тому на нього не поширюється встановлена Законом України «Про звернення громадян» заборона передачі її на розгляд громадян, дії чи рішення яких оскаржуються. Тому дії щодо розгляду заяви позивача заступником прокурора області Гулкевичем В.Д. є правомірними.
12.          Звернення позивача від 22 листопада 2015 року було розглянуто та надано відповідь з дотриманням вимог статей 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України. 
13.          Також у касаційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права щодо незастосування наслідків пропуску строку звернення до суду та незалучення ОСОБА_2 до участі у справі як третьої особи, оскільки дане рішення впливає на його права та обов`язки.
14.          Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
15.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
16.          Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
17.          Статтею 4 Закону № 393/96-ВР визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
18.          Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 393/96-ВР скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
19.          У касаційній скарзі відповідач зазначав що ОСОБА_1 22 листопада 2015 року звернувся до Генеральної прокуратури України не зі скаргою, як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, а з заявою відповідно до частини третьої статті 3 Закону, що вбачається і з самого її тексту.
20.          Проте таке посилання є помилковим. Обґрунтовуючи свої вимоги, як вбачається зі змісту вказаної заяви позивач зазначав: «Відповідь заступника прокурора Івано-Франківської області В.Гулкевич вважаю необґрунтованою, незаконною та такою, що порушує мої права та інтереси із наступних нижче наведених підстав.». Також послався на положення статті 1 Закону №393/96-ВР, відповідно до якого зокрема громадяни України мають право звернутися до органів державної влади із скаргами про порушення особистих прав та законних інтересів.
21.          Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій що по суті заява ОСОБА_1 від 22 листопада 2015 року є скаргою відповідно до змісту та вимог частини четвертої статті 3 Закону № 393/96-ВР, є правомірним та не підлягає скасуванню.
22.          Щодо посилання відповідача у касаційній скарзі, що позивач у заяві керується нормами статті 15 Закону № 393/96-ВР, яка регламентує порядок розгляду заяв (клопотань), а не скарг, то слід зазначити що таке посилання було надано в контексті відсутності мотивів відмови у задоволенні вимог, викладених у його заяві від 30 березня 2015 року. 
23.          Відповідно до частини першої та четвертої статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
24.          Статтею 16 Закону № 393/96-ВР встановлено порядок розгляду скарг громадян. Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
25.          Обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг передбачено статтею 19 Закону № 393/96-ВР. Так, в межах своїх повноважень вони зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
26.          З метою забезпечення виконання вимог Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про статус народного депутата України», «Про статус депутатів місцевих рад», удосконалення діяльності органів прокуратури щодо розгляду та вирішення заяв, скарг і пропозицій, наказом Генерального прокурора України від 27 грудня 2014 року № 9гн затверджено Інструкцію про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, чинну на час виникнення спірних правовідносин.
27.          Пунктом 5.4 Інструкції передбачено, що направлення звернень прокурорам, що не мають повноважень на їх розгляд або дії яких оскаржуються, забороняється. Не допускається прийняття рішень у зверненнях за висновками підпорядкованих прокурорів, чиї дії оскаржуються.
28.          Згідно з пунктом 7.3 Інструкції у разі відмови в задоволенні звернень відповідь повинна містити мотиви відмови з посиланням на норми законодавства, а також роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення. Рішення про відмову в задоволенні звернення приймається і відповідь підписується прокурорами обласного та районного рівнів, їх заступниками.
29.          Проте у порушення вимог частини четвертої статті 7 Закону № 393/96-ВР та пункту 5.4 Інструкції скарга позивача від 22 листопада 2015 року знову була розглянута заступником прокурора Івано-Франківської області В.Гулкевич. 
30.          Відмовляючи у задоволенні скарги позивача, відповідач посилався на необґрунтованість її вимог та відсутність підстав для вжиття відповідних заходів. Проте така відмова, як правомірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, не відповідає вимогам статті 19 Закону № 393/96-ВР щодо розгляду заяв та скарг. 
31.          У обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначав про пропуск позивачем місячного строку оскарження відповіді обласної прокуратури від 3 грудня 2015 року та строку звернення до суду.
32.          Відповідно до статті 17 Закону № 393/96-ВР скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.
33.          2 лютого 2016 року позивач звернувся з заявою до Генеральної прокуратури України щодо надання відповіді на його звернення від 22 листопада 2015 року. В даній заяві позивач не повідомляє чи отримував він відповідь обласної прокуратури від 3 грудня 2015 року. Відповідач також не надавав доказів з датою ознайомлення або направлення даної відповіді позивачу. Таким чином, твердження що позивачем пропущено місячний строк оскарження рішення (відповіді) є необґрунтованим.
34.          Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України (частина четверта статті 17 Закону № 393/96-ВР).
35.          Відповідно до частини четвертої статті 99 КАС України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
36.          Суд апеляційної інстанції правомірно виходив з того, що оскільки позивачем оскаржувалися відповіді в адміністративному порядку та відповідачем надавалися відповіді в порядку розгляду таких скарг, то строк звернення до суду не був пропущений.
37.          Відповідач у касаційній скарзі зазначав, що дане судове рішення впливає на права і обов`язки ОСОБА_2 оскільки на прокуратуру області покладено обов`язок вирішити питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а тому він повинен бути залучений до участі у справі як третя особа. Судами попередніх інстанцій цього не було зроблено.
38.          Проте судом першої інстанції було зобов`язано провести повну та всебічну перевірку звернення ОСОБА_1 від 22 листопада 2015 року та надати обґрунтовану відповідь. Питання про необхідність притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 та покладення на відповідача такого обов`язку, судом не вирішувалося. 
39.          Судовим рішенням, яке переглядається у касаційному порядку, вирішувалося питання щодо відповідності наданої позивачу відповіді вимогам Закону № 393/96-ВР та Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України.
40.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог.
41.          Відповідно до статті 343 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
42.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2016 року у справі №809/268/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................
...........................
...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду