ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року	Львів	Справа № 161/743/20 пров. № А/857/3035/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Улицького В.З. , Матковської З.М., 
з участю секретаря судового засідання          Омеляновської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року у справі № 161/743/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Смолярчук Соломії Едуардівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Рудська С.М. в м Луцьку Волинської області 03.02.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Смолярчук Соломії Едуардівни (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1927850.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області  від 03 лютого 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що суд першої інстанції позбавив відповідача права про заміну неналежного відповідача чи надати згоду на заміну первісного відповідача на належного відповідача, відтак обмежив право ОСОБА_1 на судовий захист. Крім того, позивач не мав можливості ознайомитися з матеріалами справи, що також обмежило право ОСОБА_1 . Також зазначає, що ним було подано клопотання про розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження та про витребування матеріалів адміністративної справи, оскільки для забезпечення надання правової допомоги та права на захист необхідно ознайомитися з матеріалами адміністративного провадження та дослідити докази, на які покликається відповідач.
Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що згідно положень частини 3 статті 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.01.2020 на ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1927850 передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) у зв`язку з проїздом останнім перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора відповідно до п. 8.7.3.г. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як слідує із позовної заяви ОСОБА_1 , він звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Смолярчук Соломії Едуардівни та просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1927850.
Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
З наведеної норми слідує, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, є відповідний Орган в особі конкретної посадової особи.
Отже, інспектори патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.
Таким чином, належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, повинен бути відповідний орган Національної поліції, у даній справі Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.
Проте, розглядуваний адміністративний позов позивачем заявлено до Поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Смолярчук Соломії Едуардівни, тобто до неналежного відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Таким чином з наведених норм слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може бути здійснена виключно судом першої інстанції.
Отже, враховуючи, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.
Вказана правова позиція також була висловлена Верховним Судом у постанові від 26.12.2019р. у справі № 724/716/16-а.
Щодо покликань позивача на те, що суд першої інстанції позбавив відповідача права про заміну неналежного відповідача чи надати згоду на заміну первісного відповідача на належного відповідача, відтак обмежив право ОСОБА_1 на судовий захист, а також не надав можливості ознайомитися з матеріалами справи, що також обмежило право ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.
Особливості розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ і, зокрема, справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені параграфом 2 Глави 11 КАС України.
Відповідно до статті 268 КАС України у справах, визначених  статтями 273-277,  280-283,  285-289  цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
З матеріалів справи встановлено, що позивача було викликано в судове засідання на 03.02.2020 о 15:30 год. (а.с. 10, 11), що ним і не заперечується.
Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи правомірно не було враховано судом першої інстанції з огляду на викладені вище положення статті 268 КАС України.
Тим більше в матеріалах справи станом на час розгляду справи судом першої інстанції доказів про те, що дана особа представляє інтереси позивача в зазначеній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Крім того, судом першої інстанції викликано позивача на 15:30 год., а розгляд іншої справи, зазначеної в клопотанні про відкладення, призначений на 14:30 в приміщенні цього ж Луцького міськрайонного суду Волинської області, а відтак в представника позивача була можливість бути присутнім в судовому засіданні по обох справах.
Щодо твердження позивача про те, що він був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи, а саме з матеріалами адміністративного провадження та дослідити докази, на які покликається відповідач, таке спростовується наступним.
З матеріалів справи встановлено (а.с. 13), що копію відзиву на позовну заяву позивачем отримано 27.01.2020, що підтверджується чеком про направлення такого позивачу та відслідковується на офіційному сайті АТ «Укрпошта» відповідно до трек-номера.
Відтак, з 27.01.2020 по день судового засідання 03.02.2020, позивачу було відомо про наявність в матеріалах справи  матеріалів адміністративного провадження та доказів, на які покликається відповідач.
Отже у сторони позивача не було жодних об`єктивних перешкод для визначення належного позивача, відтак посилання апелянта на створення таких перешкод судом першої інстанції не відповідають обставинам справи.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області  від 03 лютого 2020 року у справі № 161/743/20 -  без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 25.03.2020