ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 658/4793/18-ц Головуючий в І інстанції Подіновська Г.В. 
Номер провадження 22ц - 819/307/2020 Доповідач Бугрик В.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 березня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бугрика В.В.

Суддів: Базіль Л.В., 

Семиженка Г.В., 

з секретарем Давиденко І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Подіновської Г.В. від 20 листопада 2019 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо оцінки майна, 

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернулася до суду із вказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у Каховському МР ВДВС ГТУЮ у Херсонській області перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2  на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 295979,93 грн. Вказує, що в процесі виконавчого провадження було здійснено оцінку майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість описаного та арештованого майна складає 880172,00 грн., а оскільки боржнику належить Ѕ частина вищевказаного будинку, дії державного виконавця та оцінка арештованого майна були оскаржені у судовому порядку, про що свідчить ухвала Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18.06.2018 року. У листопаді 2018 року скаржник з поштової кореспонденції дізналася, що вартість Ѕ частини вищевказаного домовлодіння складає 241200,00 грн. Вважає дії державного виконавця щодо оцінки Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 незаконними, просить визнати недійсним та скасувати висновок про оцінку майна від 03.10.2018 року ТОВ «Сейв Компані» та вирішити питання про призначення оціночної експертизи вищевказаного будинку до якої поставити питання про визначення її ринкової вартості.

Ухвалою суду у задоволенні скарги відмовлено. 

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду та прийняти рішення по суті задоволення заявлених вимог. Зазначає, що оцінка майна проведена на підставі договору з замовником без візуального огляду як внутрішніх так і зовнішніх приміщень домоволодіння, та базується на технічних даних, відсутності інформації та документів щодо перепланування будинку та ринкових даних ринку нерухомості типових об`єктів.
Каховським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надіслано відзив на апеляційну скаргу з проханням відмовити у задоволення апеляційної скарги, дії виконавчої служби визнати законними. Зазначає, що учасники виконавчого провадження мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до закону України «Про оцінку майна, немайнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У своїй діяльності СОД є самостійний, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна. 

       Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними, не доведеними належними доказами, що дійсно, при здійсненні вищевказаних виконавчих дій державним виконавцем порушено норми чинного законодавства.
Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом встановлено, що на виконанні у Каховському МР ВДВС ГТУЮ у Херсонській області перебуває виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 295979,93 грн.
В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було описано та арештовано Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за тією ж адресою, належного на праві власності скаржнику, про що було ознайомлено ОСОБА_2 у присутності понятих (а.с. 33) та призначено її зберігачем зазначеного майна та роз`яснено можливість у 10 денний термін з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність повідомити про це виконавця.
У зв`язку з відсутністю відомостей про досягнення згоди між сторонами виконавчого провадження щодо визначення вартості майна, 01.10.2018 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ТОВ «Сейв Компані», для визначення вартості Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за тією ж адресою (а.с. 35, 36).
Після надходження звіту про оцінку майна - 29.10.2018 року, його негайно було направлено на адресу скаржника та іншим сторонам виконавчого провадження, для ознайомлення, згідно поштового повідомлення, вказані документи були отримані ОСОБА_2 особисто 03.11.2018 року (а.с. 32).
Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку.
В скарзі зазначено, що державним виконавцем порушено вимоги Порядку про реалізацію арештованого майна та не ознайомлено сторін з результатами оцінки арештованого майна.
Як вбачається з копії постанови про опис та арешт майна боржника від 13.09.2019 року, у присутності ОСОБА_2 та понятих, її призначено зберігачем зазначеного майна та роз`яснено можливість у 10 денний термін з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність повідомити про це виконавця (а.с. 33).
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігач.
Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядок реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна. Зберігачами можуть бути боржник, члени його сім`ї або інші особи.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Як вбачається із скарги, як на підставу своїх вимог скаржник посилається на те, що дії державного виконавця щодо проведення оцінки майна є неправомірними, оскільки не відповідають законодавству.
Скаржник, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) що дійсно при здійсненні вищевказаних виконавчих дій державним виконавцем порушено норми чинного законодавства.
Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Апеляційний суд зазначає, що згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III). Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. 
Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.
Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. 
Тому, наведені в апеляційній скарзі доводи про незаконні дії виконавчої служби стосовно оцінки майна апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції постановлене судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права та в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо оцінки майна відмовлено обґрунтовано.

       Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

        Ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року по даній справі залишити без змін.

       Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик 

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко