ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 р. 	Справа № 520/9624/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року (ухвалене суддею Кухар М.Д. в порядку спрощеного провадження) по справі № 520/9624/19 за позовом              ОСОБА_1  до             Головного управління ДПС у Харківській області                     
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 61488-5706-2031 від 12.04.2019 р. про визначення позивачці суми земельного податку з фізичних осіб у сумі 21705,20 грн. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. замінено відповідача Головне управління ДФС у Харківській області правонаступником Головним управлінням ДПС у Харківській області.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої   інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 р. і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог  Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення обґрунтоване та не підлягає скасуванню. Крім того,  апелянт просив проводити розгляд справи за участю його представника. 
Суд апеляційної інстанції  вважає клопотання  апелянта про розгляд цієї справи за участю його представника необґрунтованим з наступних підстав. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, вищезазначена категорія справ розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Таким чином, апеляційний розгляд зазначеної категорії справ, прийнятих як у скороченому так і спрощеному позовному провадженні, повинно здійснюватися в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що ця справа  підлягає  розгляду  в порядку письмового провадження.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про розгляд справи за участю його представника, оскільки відсутня необхідність виклику учасників справи для надання додаткових пояснень і документів по справі та з матеріалів апеляційної скарги та клопотання апелянта не встановлено обставин, які б потребували розгляду справи у відкритому судовому засіданні із викликом учасників справи.
Позивачка подала до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги   не   підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу продажу від 05.07.2003 р. на праві власності належить 1/2 частина нежитлових приміщень підвалу №№ 63, 64 а, 66-77 та № № 1-21, літ «А» на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно та Реєстру  прав  власності  на нерухоме  майно, Державного реєстру  Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо  майна.
12.04.2019 р. контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення   №61488-5706-2031 про визначення позивачці суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 21705,20 грн.
Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  податкове повідомлення-рішення необґрунтоване,  у зв`язку з чим  підлягє скасуванню.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією  та законами України.
Частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно із ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до пп. 14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно із п.п.14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі  (п.269.1 ст.269 Податкового  України).
Відповідно до п. 270.1 ст.270 Податкового кодексу України,  об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно із ст. 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до п. 286.1 ст.286 Податкового кодексу України,  підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
 Відповідно до п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
 Згідно  із  п. 4  Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 489 від 25.11.2016 р.,  нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до   Закону України "Про землеустрій".
Статтею 26 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.
Згідно із ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Судовим розглядом встановлено, що позивачці контролюючим органом  нарахований земельний податок за користування земельної ділянки площею 0,0136 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  розрахунок земельного податку здійснено на підставі площі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивачки, та не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.
Як вбачається з матеріалів справи, належні позивачці приміщення знаходяться в багатоквартирному будинку.
Тобто, відповідачем, в порушення вимог п. 286.6 cт. 286 Податкового  кодексу України, при розрахунку земельного податку позивачці,  не встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка розташована за АДРЕСА_1 та  не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване та підлягає скасуванню.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Керуючись ст. ст.77, 243, 308, 316, 322,325,326,328,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 по справі № 520/9624/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич