Ухвала
Іменем України    
    
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/10759/13-ц
провадження № 61-6183ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року у складі судді Хоминець М. М., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 березня 2020 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Василишин Л. В., Матківського Р. Й., у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Депт Фінанс») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.
 
Заява мотивована тим, що 13 липня 2017 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області на підставі рішення цього суду від 31 січня 2017 року видано виконавчий лист № 344/10759/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк», банк) 464 314,08 грн заборгованості за кредитним договором, що складається з: 135 480,00 грн заборгованості за кредитом; 113 338,45 грн заборгованості по відсотках; 6 571,91 грн пені; 13 941,05 грн 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання; 5 750,28 грн 3% річних за прострочення сплати відсотків; 123 141,99 грн індексації простроченої заборгованості по основному зобов`язанню; 66 090,40 грн індексації простроченої заборгованості по нарахованих відсотках. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В. В. 15 квітня 2019 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» укладено договір № 308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним портфелем у кількості 725 кредитних договорів. Згідно указаного договору ТОВ «ФК «Депт Фінанс» стало новим кредитором за кредитним договором № 3412 від 19 квітня 2007 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 та має право на заміну сторони виконавчого провадження. 
 
ТОВ «ФК «Депт Фінанс» просило замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, а саме замінити ПАТ «Брокбізнесбанк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс».
 
Ухвалою Тисменицького районного суду від 29 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, заяву ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» задоволено частково. Замінено стягувача, а саме ПАТ «Брокбізнесбанк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» у виконавчому провадженні № 58365603 з примусового виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду Івано-Франківської області № 344/10759/13-ц від 13 липня 2017 року, виданого згідно рішення цього суду від 31 січня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором на суму викуплених прав вимоги у розмірі 361 306,19 грн.
 
Рішення судів мотивовані тим, що новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» викупив у первісного кредитора ПАТ «Брокбізнесбанк» право вимоги за кредитним договором № 3412 від 19 квітня 2007 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 на загальну суму 361 306,19 грн, а тому заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні підлягає до часткового задоволення на суму викуплених прав вимоги у розмірі 361 306,19 грн.
 
При цьому, апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не урахував, що поняття «заміна сторони її правонаступником» та «заміна кредитора новим кредитором» не є тотожними поняттями, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. 
 
Також апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що повідомлення про заміну кредитора було надіслане йому заявником ще у травні 2019 року, так як матеріали справи жодних належних доказів на підтвердження наведеного не містять, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора у відповідності до статей 516, 517 ЦК України має наслідком лише настання ризиків для нового кредитора, тобто боржник може виконати своє зобов`язання старому (попередньому) кредитору і таке виконання буде вважатись належним. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні жодним чином не впливає на вирішення процесуального питання щодо заміни сторони виконавчого провадження.
 
Окрім цього, суд не взяв до уваги і твердження ОСОБА_1 про те, що суд не взяв до уваги його заперечення та докази, а послався на поданий заявником реєстр вимог кредитора зі списком боржників, протокол електронного аукціону і платіжне доручення про сплату викупленого боргу на загальну суму більше як 14 млн грн в цілому за пул активів в кількості 725 кредитних договорів, і, при цьому, ні в протоколі електронного аукціону, ні в договорі відступлення прав вимоги, ні в платіжному дорученні не конкретизується окремо особа ОСОБА_1 , як позичальника, та не зазначено вартості суми боргу, яка дійсно викуплена переможцем торгів і стосується конкретно даної справи. Оскільки листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 жовтня 2019 року № 24-17086 підтверджено відступлення права вимоги від АТ «Брокбізнесбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» щодо боржника ОСОБА_1 у складі пулу активів, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, а сума боргу, викуплена переможцем торгів ТОВ «ФК «Депт Фінанс», вказана в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком № 1 до договору № 308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 квітня 2019 року.
 
ОСОБА_1 засобами електронного поштового зв`язку подав 06 квітня 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану електронним цифровим підписом, на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і відмовити у задоволенні заяви.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суди проігнорували долучений ним лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що правонаступників ПАТ «Брокбізнесбанк» не визначено та не існує. Тобто, при фактичній відсутності правонаступників стягувача не є тотожним поняття «заміни сторони її правонаступником» та «заміна кредитора новим кредитором». ОСОБА_1 не отримував і матеріали справи не містять належного підтвердження того, що ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про заміну нового кредитора з первісного ще у травні 2019 року і відповідно до статті 518 ЦК України він скористався правом надання письмових заперечень на заяву ТОВ «ФК «Депт Фінанс», однак, ні на його зауваження, ні на наведені розрахунки та відмінності з приводу розміру заборгованості, суди уваги не звернули. У поданому ТОВ «ФК «Депт Фінанс» реєстрі вимог кредиторів у графі пункту ОСОБА_1 указано заборгованість по тілу кредиту та відсотках, що у сукупності становить 316 306,149 грн. Однак, ні у протоколі електронного аукціону, ні у договорі відступлення права вимоги, ні у платіжному дорученні не конкретизуються окремо особа ОСОБА_1 , як позичальника, та не зазначено вартості суми боргу, яка дійсно викуплена переможцем торгів і стосується конкретно даної справи. Суди не надали належної оцінки тому, що розмір заявленої грошової вимоги в частині заборгованості за відсотками не відповідає заборгованості за відсотками, стягнутими судовим рішенням, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 906/1174/18. З урахуванням правової позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 13 червня 2017 року у справі № 914/2743/16 можлива сума заборгованості, що могла переходити до нового кредитора складає не більше ніж 248 818,45 грн. 
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що 13 липня 2017 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області на підставі рішення цього суду від 31 січня 2017 року, яке набрало законної сили, видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 464 314,08 грн заборгованості за кредитним договором, що складається з 135 480 грн заборгованості за кредитом, 113 338,45 грн заборгованості по відсотках, 6 571,91 грн. пені, 13 941,05 грн 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання, 5 750,28 грн 3% річних за прострочення сплати відсотків, 123 141,99 грн індексації простроченої заборгованості по основному зобов`язанню, 66 090,40 грн індексації простроченої заборгованості по нарахованих відсотках та судових витрат. Вказаний виконавчий лист стягувачем звернуто до примусового виконання. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В. В. від 12 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № 58365603 з виконання даного виконавчого листа.
 
22 березня 2019 року були проведені відкриті торги (аукціон) щодо продажу активів (майна) ПАТ «Брокбізнесбанк». Згідно копії протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-02-27-000125-b від 22 березня 2019 року переможцем електронного аукціону стало ТОВ «ФК «Депт Фінанс», яке 10 квітня 2019 року сплатило 15 682 450 грн на користь ліквідатора АТ «Брокбізнесбанк» за пул активів згідно протоколу електронних торгів від 22 березня 2019 року, що підтверджується копією платіжного доручення №603 від 10 квітня 2019 року.
 
15 квітня 2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» укладено договір № 308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого ТОВ «ФК «Депт Фінанс» стало новим кредитором за кредитним договором № 3412, укладеним 19 квітня 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 2.1 договору про відступлення прав вимоги, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору.
 
Згідно акту прийому-передачі №10 до договору № 308 про відступлення прав вимоги від 15 квітня 2019 року банк передав, а новий кредитор ТОВ «ФК «Депт Фінанс» прийняв документи кредитних справ та договорів забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, у тому числі щодо позичальника ОСОБА_1 .
 
Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 жовтня 2019 року №24-17086 підтверджено відступлення права вимоги від АТ «Брокбізнесбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» щодо боржника ОСОБА_1 у складі пулу активів, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). 
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. 
 
Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у цій справі. Судами не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими. З огляду на наведене Суд вважає слушним посилання Скаржника (пункт 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».
 
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
 
У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зроблено висновок, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».
 
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
 
За таких обставин, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення заяви.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 березня 2020 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                            І. О. Дундар 
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков