Справа № 126/2143/18
Провадження № 22-ц/801/1158/2020
Категорія: 43
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Справа № 126/2143/18	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Марчук В.С., Матківської М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №126/2143/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації понесених витрат на проведення ремонту, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року, яке ухвалене суддею Губко В.І. в приміщенні Бершадського районного суду Вінницької області о 15 год 57 хв, 
в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до  ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації понесених витрат на проведення ремонту, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який є сином відповідача ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 лютого 2017 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходилась в новобудові та була без будь-якого ремонту, не придатна для проживання, тому відповідачем було проведено частковий чорновий ремонт. 
Згодом відповідач повідомила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що в неї закінчилися гроші і щоб вони завершили ремонт в квартирі, оскільки саме вони мають в ній проживати. 
Позивач стверджує, що її чоловік ОСОБА_3 був безробітний, мав мінливий та не постійний дохід, яким розпоряджався самостійно, однак вона на той час отримувала немалу заробітну плату, а тому погодилась завершити ремонт у цій квартирі. 
З метою пришвидшення виконання ремонту в квартирі позивачем було отримано кредити на загальну суму 98921,61 грн, за які було придбано будівельні матеріали для завершення ремонту, сантехніка, та оздоблення для квартири на загальну суму 83372,47 грн, з яких 62034,47 грн на придбання будівельних матеріалів та сантехніки, а 21338 грн на оплату ремонтних робіт, послуг доставки будівельного матеріалу та його відвантаження на 6 поверх. 
На початку жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 з третьою особою ОСОБА_3 та їхнім сином переїхали проживати у вказану квартиру. Однак їх спільне життя не склалося і на початку березня 2018 року ОСОБА_1 разом з сином переїхали проживати в гуртожиток, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. 
Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 під час їх спілкування визнавала проведення нею ремонту на суму 80000 грн та обіцяла їх повернути, однак до даного часу кошти не повернула та ухиляється від їх повернення. 
Тому просила стягнути з ОСОБА_2 , на її користь грошову компенсацію понесених витрат на проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , в сумі 83372,47 грн, яка складається з вартості будівельних матеріалів – 62034,47 грн (за винятком 350 грн за придбання тюлі), вартості будівельних робіт – 21338 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору. 

Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт погодження (договору) з відповідачем, які саме роботи з ремонту квартири необхідно було провести та які витрати позивачем було здійснено. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимим доказами факт купівлі будівельних матеріалів та проведення у вказаній квартирі ремонтних робіт за кошти позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 в народився син ОСОБА_6 . 

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі під №1248 відповідач ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , придбала квартиру АДРЕСА_1 , квартира була придбана в новобудові, була непридатна для проживання та потребувала ремонту.

Також сторони не заперечували, що відповідачем було проведено частковий чорновий ремонт в квартирі та запропоновано сім`ї сина закінчити ремонтні роботи та проживати в вказаній квартирі, лише сплачуючи комунальні платежі.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що на початку жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 з третьою особою ОСОБА_3 та їхнім сином переїхали проживати у вказану квартиру. Однак їх спільне життя не склалося і на початку березня 2018 року ОСОБА_1 разом з сином переїхали проживати в гуртожиток. 

16 квітня 2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. 

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи вимоги зазначила, що на час проведення ремонту її чоловік ОСОБА_3 був безробітний, мав мінливий та не постійний дохід, яким розпоряджався самостійно, однак вона отримувала немалу заробітну плату, а також отримала кредити на суму 98921,61 грн, тому і погодилася завершити ремонт в квартирі. 

Договір між сторонами про порядок володіння та користування спільним майном не укладався.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власність зобов`язує.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини 1 статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Стаття 358 ЦК передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Частиною першою статті 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Долучені позивачем до позовної заяви товарні чеки та накладні (а.с.12 – 17) підтверджують купівлю в період з травня 2017 року по вересень 2017 року матеріалів (шпалер, плінтусів, будівельних сумішей, будівельних матеріалів, плитки, лінолеуму, сантехніки, електричного кабелю, розеток тощо).

Разом з тим, з цих документів не вбачається, що позивач ОСОБА_1 здійснила придбання матеріалів для ремонту, тому апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив факт придбання нею цих матеріалів та використання їх для виконання робіт у спірній квартирі, а також не доведено позивачем виконання вказаних нею робіт.

Зокрема, з видаткової накладної №164137 від 29 липня 2017 року на суму 20933,17 грн та №ТМ-00024641 від 29 липня 2017 року на суму на 412 грн (а.с.16 на звороті та а.с.17) вбачається, що покупцем товару є ОСОБА_7 , що спростовує факт придбання цього товару позивачем.

Крім того, отриманні позивачем кредити на загальну суму 98921,61 грн, що підтверджується випискою по рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», Комплексним договором № 6/1090215 від 20 липня 2017 року ПАТ «Креді Агріколь Банк», Договором №ASJ-48520-17-DOM від 26 липня 2017 року «Укргазбанк», також не можуть бути беззаперечним доказом того, що ці кошти були витрачені на ремонт в квартирі.

Тому, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач ОСОБА_1 здійснювала витрати на купівлю матеріалів для ремонту. 

Також, колегія суддів, приходить до висновку, що позивачем також не доведено, що вартість будівельних робіт склала 21338 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, зокрема акти виконаних робіт, які документально підтверджували б витрати ОСОБА_1 на будівельні роботи в зазначеній сумі, на що суд першої інстанції також не звернув належної увагу і прийшов до помилкового висновку про стягнення цих коштів. 

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погодження (договору) з відповідачем, які саме роботи з ремонту в квартирі, що перебуває у власності відповідача необхідно провести, а також які роботи необхідно було провести першочергово, які можуть бути здійснені у другочерговому порядку.
На переконання апеляційного суду вказане унеможливлює визначення, які саме витрати позивача на збереження спільного майна були необхідними, розумними та обґрунтованими.

Отже, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суд про задоволення позовних вимог є незаконним, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту погодження (договору) з відповідачем, які саме роботи з ремонту в квартирі, що перебуває у власності відповідача, необхідно провести, що унеможливлює визначення, які саме витрати позивача були необхідними, розумними та обґрунтованими.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 14 листопада 2018 року, справа № 204/3354/15-ц.

Крім того, одноособово приймаючи рішення про проведення ремонту, позивач приймала на себе відповідний ризик та обов`язок проведення цього ремонту без надання відповідачем коштів на проведення такого ремонту, а тому стягнення цієї грошової суми обмежує та порушує право відповідача, яка не розраховувала на такі витрати.

Також, апеляційний суд не бере до уваги, як доказ, CD-диск з записом телефонної розмови між позивачем та відповідачем, оскільки в даному випадку позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача 83372,47 грн, а на цьому записі йдеться питання про грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, які не є предметом спору.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині вирішення спору про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, витрачених на ремонт спірної квартири є обґрунтованими.
Враховуючи, вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення. 

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1250,58 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації понесених витрат на проведення ремонту відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 58 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2020 року.

Головуючий         Сопрун В.В.

Судді                         Марчук В.С.
                                       
                                               Матківська М.В.