Ухвала 
       
29 квітня 2020 року
м. Київ 
 
справа № 501/330/18-ц
провадження № 61-8411св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту),
третя особа -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського міського порту) (далі - ДП «АМПУ»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що з 30 серпня 2016 року він перебував 
з відповідачем у трудових відносинах. 12 жовтня 2017 року ним було подано заяву на ім`я начальника Одеської філії ДП «АМПУ» щодо звільнення його 
31 жовтня 2017 року за угодою сторін. Наказом відповідача від 23 жовтня 2017 року його було звільнено на підставі пункту 1 частини першої 
статті 36 КЗпП України. 
Разом із тим зазначав, що 30 жовтня 2017 року він захворів 
та до 27 листопада 2017 року перебував на лікарняному.
Вважав, що звільнення його з роботи у період тимчасової непрацездатності позбавило його права відізвати заяву щодо звільнення та отримати виплати у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати наказ начальника Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту) від 23 жовтня 2017 року № 332К 3-2 «Про припинення трудового договору» незаконним та скасувати його; поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 
2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження наказу начальника Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту) від 23 жовтня 2017 року № 332К 3-2 «Про припинення трудового договору».
Наказ начальника Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту) від 23 жовтня 2017 року № 332К 3-2 «Про припинення трудового договору» та звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним 
та скасовано.
Поновлено ОСОБА_1 в Одеській філії ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту) на посаді заступника начальника розрахункового центру.
Стягнуто з Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31 жовтня 2017 року по час постановлення рішення суду 12 червня 2018 року у розмірі 141 330,06 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача було звільнено 
з роботи з порушенням норм трудового законодавства, правовими наслідками чого є поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту) задоволено. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 2018 року скасовано та у задоволенні позову 
ОСОБА_1 відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що у разі домовленості між працівником і роботодавцем про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник і працівник дійшли взаємної згоди.
Встановивши, що на адресу відповідача не надходила заява від позивача щодо анулювання попередньої домовленості про припинення договору 
за угодою сторін, та це питання сторони не узгоджували, суд апеляційної інстанції вважав, що на час подання заяви про звільнення за угодою сторін та видачі спірного наказу про звільнення, не було спростовано волевиявлення позивача про припинення ним трудового договору за угодою сторін.
Вважав, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2019 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із Іллічівського міського суду Одеської області.
У листопаді 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року справу призначено 
до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції 
не спростовано належним чином висновків суду першої інстанції. Вважав, що неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права привело до неправильного вирішення справи та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.
Зазначав, що його звільнено із займаної посади з порушенням норм трудового законодавства, оскільки його звільнено у період тимчасової непрацездатності.
Вважав, що звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої 
статті 36 КЗпП України повинно відбуватись із врахуванням положень частини третьої статті 40 КЗпП України.
Посилався на те, що у своїй заяві від 12 жовтня 2017 року про його звільнення він не надавав згоди на припинення безстрокового трудового договору 
та на його звільнення під час обставин, що не залежали від його волі.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Одеська філія ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту), посилалася на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, 
а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята на основі повного та всебічного розгляду всіх обставин й дослідження матеріалів цивільної справи, правильного застосування норм матеріального 
та процесуального права, а тому підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі 
за № 205/4196/18-ц (провадження № 3537св19) справу за позовом 
ОСОБА_3 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. У цій справі позивач оспорював своє звільнення на підставі пункту 8 частини першої 
статті 36 КЗпП України, посилаючись, у тому числі, і на видачу відповідного наказу у період його тимчасової непрацездатності та стаціонарного лікування.
Аналіз вказаної ухвали свідчить, що справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 403 ЦПК України у зв`язку 
із необхідністю відступити, зокрема, від правового висновку, викладеного 
у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі 
№ 6-156цс12, відповідно до якого дія частини третьої статті 40 КЗпП України не поширює дію на правовідносини, що виникають при припиненні трудового договору із працівником з підстав, передбачених контрактом, а саме 
на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження 
у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 501/330/18-ц (провадження № 61-8411св19) до закінчення перегляду 
у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 205/4196/18-ц.
Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_3 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа № 205/4196/18-ц).
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович