П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 420/6889/19	
                                                                                                                       
                                                                                                                           Головуючий в І інстанції: Бжассо Н.В.
                                                                                         Дата та місце ухвалення рішення: 25.02.2020 р. м. Одеса

                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

                                            за участю секретаря – Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у не передаванні (не відправленні) копії наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині)                                    від 26.12.2018 року до забезпечуючого органу з грошового та речового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 для виконання рішень Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлених абзацами 1, 2, 3, 4, 8 пункту 2 цього наказу;
- визнати протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у не передаванні копії наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року до фінансово-економічного управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України для виконання рішень Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлених абзацами 3, 4 пункту 2 цього наказу;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , як забезпечуючого органу з грошового та речового забезпечення, яка полягає у невиконанні рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформленого абзацом 1 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, про поновлення позивача з 14 листопада 2016 року на всіх видах забезпечення у встановленому законодавством порядку;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , як забезпечуючого органу з грошового та речового забезпечення, яка полягає у невиконанні рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформленого абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, про зняття позивача зі всіх видів забезпечення у встановленому законодавством порядку;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , як забезпечуючого органу з грошового та речового забезпечення, яка полягає у невиконанні рішень Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлених абзацами 3, 4 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, про виплату позивачу відповідно грошової допомоги при звільненні з військової служби у відставку у розмірі 195378,75 грн. та грошового забезпечення у розмірі 656823,35 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , як забезпечуючого органу з грошового та речового забезпечення, яка полягає у невиконанні рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформленого абзацом 8 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, про здійснення усіх належних перерахувань до органів Пенсійного фонду України за період з 30 січня 2002 року по 25 липня 2014 року;
- зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України передати (відправити) копію наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України                № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року до забезпечуючого органу з грошового та речового забезпечення військової частини НОМЕР_1 для виконання рішень Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлених абзацами 1, 2, 3, 4, 8 пункту 2 цього наказу;
- зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України передати копію наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року до фінансово-економічного управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України для виконання рішень Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлених абзацами 3, 4 пункту 2 цього наказу;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформленого абзацом 1 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини)                                 від 26.12.2018 року встановленим порядком зарахувати позивача з 14.11.2016 року на грошове та речове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , для чого: видати наказ по стройовій частині командира Військової частини НОМЕР_1 про постанову позивача на грошове та речове забезпечення з 14.11.2016 року, внести відносно позивача всі обов`язкові відомості до «Книги обліку військовослужбовців, які знаходяться на грошовому забезпеченні» (ф. 18), яка ведеться у фінансовому органі Військової частини НОМЕР_1 , фінансовій службі Військової частини НОМЕР_1 оформити (відкрити, завести) на позивача «Картку особового рахунку» та облікувати її в зведеному реєстрі (книзі) обліку карток особових рахунків, речовій службі Військової частини НОМЕР_1 завести на позивача «Картку обліку речового майна особистого користування»;
- зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Військову частину НОМЕР_1 на підставі рішень Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлених абзацами 3, 4 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, нарахувати і виплатити позивачу: грошову допомогу при звільненні з військової служби у відставку в розмірі 195378,75 грн., грошове забезпечення з 30.01.2002 року по 25.07.2014 року в розмірі               656823,35 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформленого абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині)                                      від 26.12.2018 року, встановленим порядком виключити позивача з грошового та речового забезпечення в військовій частині НОМЕР_1 , для чого: видати наказ по стройовій частині командира Військової частини НОМЕР_1 про зняття позивача з грошового та речового забезпечення, внести всі обов`язкові відомості до «Картки особового рахунку», яка оформлена (відкрита, зведена) на позивача у фінансовій службі Військової частини НОМЕР_1 , внести відносно позивача всі обов`язкові відомості до «Книги обліку військовослужбовців, які знаходяться на грошовому забезпеченні» (ф. 18), оформити та видати позивачу Грошовий атестат (ф.2), оформлений на капітана 1 рангу ОСОБА_1 , який обіймав станом на 26.12.2018 року посаду в Командуванні ВМС ЗС України, яка вказана в абзаці 2 пункту 2 наказу Командування ВМС ЗС України № 262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, оформити та видати позивачу довідку «Про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення» за останні місяці, які передують даті закінчення проходження позивачем військової служби грудні 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформленого абзацом 8 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частині)                                   від 26.12.2018 року, виконати всі належні перерахування грошових коштів, вказаних в абзацах 3, 4 пункту 2 цього наказу.
- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача на відшкодування заподіяної мені протиправною бездіяльністю Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України моральної шкоди у розмірі 200 (двісті) тисяч гривень.
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача на відшкодування заподіяної мені протиправною бездіяльністю військової частиною НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 150 (сто п`ятдесят) тисяч гривень.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року заявлений позов залишено без розгляду на підставі ст.ст. 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм процесуального права.
Представниками відповідачів подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні просять залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені ст. 123 КАС України.
Так, за правилами ч.ч. 1-4 цієї статті у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З аналізу наведених вище вимог КАС України вбачається, що залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо визначення строку звернення із заявленим позовом, початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, з`ясування причин пропуску цього строку та підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Залишаючи заявлений позов без розгляду, суд першої інстанції послався на те, що предметом розгляду даної справи є протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідачів щодо невиконання приписів наказу Командування ВМС ЗС України від 26.12.2018 року № 262, та як наслідок зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на виконання вказаного наказу.
Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що початком перебігу строку звернення з вказаним позовом є дата, з якої позивачу стало відомо про існування наказу                    від 26.12.2018 року № 262.
Суд першої інстанції зазначав, що про існування оскаржуваного наказу позивач дізнався 27.12.2018 року.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що, враховуючи, що наведений наказ є рішенням щодо проходження та звільнення позивача з військової служби, тобто, публічної служби, для звернення із заявленим позовом встановлюється місячний строк.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернувшись із заявленим позовом у листопаді 2019 року, позивач пропустив строк звернення до суду із таким позовом та підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду у спірному випадку відсутні. 
Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, залишаючи заявлений позов без розгляду, помилково виходив з того, що строк звернення із цим позовом обчислюється з дня, коли позивач дізнався про існування наказу Командування ВМС ЗС України від 26.12.2018 року № 262, оскільки, як вірно наголошено апелянтом, такий наказ позивачем не оскаржується. 
Як зазначено самим судом першої інстанції, предметом розгляду даної справи є протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідачів, а тому, подальший висновок суду першої інстанції про оскарження позивачем наказу від 26.12.2018 року № 262 та відповідно необхідність обчислення строку звернення із заявленим позовом з дати, коли позивач дізнався про існування цього наказу, є безпідставним.
Колегія суддів наголошує, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. 
Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.
Відтак, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зазначені обставини помилково не були прийняті судом першої інстанції до уваги.
Крім того, залишаючи заявлений позов без розгляду, суд першої інстанції не врахував, що, оскаржуючи бездіяльність відповідачів, позивач, як наслідок, у заявленому позові також просить зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплати йому: грошову допомогу при звільненні із військової служби у відставку та грошове забезпечення.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.
Таким чином, оскільки позовна заява містить вимоги про нарахування та виплату грошового забезпечення, грошової допомоги при звільненні, слід керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що норми наведеної статті, слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.
За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин та заявлені позивачем наведені вище вимоги, суд першої інстанції помилково не застосував положення статті 233 Кодексу законів про працю України.
Висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18.
З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року – скасувати. 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди – направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.06.2020 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька