СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2020 р.                                                                          Справа № 905/2180/19  

          Колегія  суддів  у  складі:  головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя  Лакіза В.В.,
за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,
за участю представників сторін:
від позивача: Василенко О.В.,адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.03.2016 №3038) - на підставі ордеру від 10.06.2020 серії АЕ №1025524;
від відповідача: Рабко Т.О., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.02.2018 серії ДН №4984) - за довіреністю від 27.12.2019 №09-18/1922,            
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення  "EasyCon" поза межами приміщення суду
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»,
на рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 (суддя Макарова Ю.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Донецької області в м.Харкові о 17год 10хв, повний текст якого складений 18.03.2020,
та на додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 20.03.2020 (суддя Макарова Ю.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Донецької області в м.Харкові, повний текст якого складений 20.03.2020,
у справі 905/2180/19
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кью.Еф.Ем.Сервіс», смт.Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область,
до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь, Донецька область,
про стягнення 283158,88грн,
ВСТАНОВИЛА:

25.11.2019 ТОВ «Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення 283158,88грн, з яких: основний борг у сумі 282435,60грн, пеня у сумі 396,99грн, 3% річних у сумі 326,29грн (т.1, а.с. 5-67).
10.03.2020 ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» подано до Господарського суду Донецької області заяву про стягнення з ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс» на користь ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» 5038,68грн витрат на правову допомогу (т.2, а.с. 37-50).
Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/2180/19 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ТОВ «Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс» суму основного боргу у розмірі 282435,60грн, пеню у розмірі 396,99грн, 3% річних у розмірі 326,29грн (т.2, а.с. 29-35).
Рішення місцевого господарського суду із посиланням на ст. ст. 193, 220 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 546, 549, 601, 610, 611, 625, 837 Цивільного Кодексу України мотивовано доведеністю матеріалами справи факту виконання позивачем зобов`язань до договором підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674, наявністю у відповідача заборгованості   з оплати виконаних робіт і обґрунтованістю нарахування пені та 3% річних. 
При цьому суд першої інстанції з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України відмовив у зменшенні розміру пені на 90%, посилаючись на те, що відповідачем не доведено, що причини прострочення виконання грошового зобов`язання є обставинами, що перебувають поза його волею, а стягнення штрафних санкцій у сумі 396,99грн є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та може спричинити повне зупинення господарської діяльності товариства.
16.03.2020 ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс» звернулось до місцевого господарського суду із клопотанням про стягнення з ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс» 20000,00грн витрат на професійну правничу допомогу (т.2, а.с. 53-59). 
Додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 20.03.2020 у справі №905/2180/19 клопотання ТОВ «Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс» про винесення додаткового рішення у справі задоволено; стягнуто з ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” на користь ТОВ “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс” судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00грн (т.2, а.с. 60-62).
Додаткове рішення місцевого господарського суду із посиланням на ст. 126 ГПК України, ст. ст. 1, 6, 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» мотивоване доведеністю матеріалами справи факту надання правничої допомоги та фактичної сплати гонорару на підставі договору про надання правової допомоги від 02.02.2019. Крім того, суд зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. 
ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» із рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 02.04.2020 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/2180/19                       та додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 20.03.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а у випадку задоволення позовних вимог – зменшити суму штрафних санкцій на 90%.                       
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивачем не обґрунтовано документально строку виникнення зобов`язань по кожному з рахунків, оскільки відсутні докази їх вручення відповідачу, що, на думку скаржника, також свідчить про відсутність підстав для нарахування 3% річних та пені. Крім того, вказує на те, що відповідачем виставлено позивачеві претензію щодо сплати штрафних санкцій на суму 646000,00грн, однак останній їх не сплатив. Відповідно до п.10.6 договору підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674 замовник має право в односторонньому безумовному порядку застосувати до підрядника оперативно-господарські санкції. Крім того, скаржник зазначає що м.Маріуполь є населеним пунктом, в якому проводилася антитерористична операція, що ускладнило ведення господарської діяльності, зокрема, через зміни у логістиці поставок та понесення у зв`язку з цим додаткових витрат, у зв`язку з чим вважає неправомірною відмову суду у зменшенні розміру пені на 90%. В обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення Господарського суду Донецької області скаржник посилається на те, що заявлений позивачем розмір судових витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності витрат на послуги адвоката у розумінні п.4 ст. 126 ГПК  України; станом на момент ухвалення додаткового рішення відповідач не був повідомлений про прийняття до розгляду клопотання позивача про винесення додаткового рішення у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/2180/19 без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема зазначає,  що відповідач склав акти виконаних робіт 30.09.2019 та 31.10.2019, тобто з порушенням пункту 4.1 договору підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674, а тому строк виконання зобов`язань за цими актами у відповідача настав 15.11.2019 та 16.11.2019, відповідно. Також зазначає, що  позивач не отримував від відповідача претензій про сплату штрафів; відповідач не надав доказів їх надіслання позивачеві; наявні в матеріалах справи претензії складені після надання  та приймання послуг; акти виконаних робіт прийняті без зауважень, що свідчить про належне виконання робіт позивачем; зі змісту складених відповідачем актів не вбачається, які саме порушення умов договору призвели до їх складання та накладення штрафів на позивача. Крім того, вказує на те, що обставини, на які посилається відповідач, як на підставу зменшення штрафних санкцій, виникли ще до того, як між сторонами був підписаний договір, а саме 24.05.2019, а отже відповідач на момент укладення договору знав про ці обставини, але все одно уклав договір. Також зауважує на тому, що зміна вартості послуг адвоката пов`язана зі складністю справи (т.2,а.с.84-88).  
Судове засідання апеляційної інстанції  відбулося за участю представника відповідача в режимі відеоконференції, яка вимоги апеляційної скарги підтримала та просила скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/2180/19  та додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 20.03.2020 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а у випадку задоволення позовних вимог – зменшити суму штрафних санкцій на 90%.                       
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги - безпідставними. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

24.05.2019 між ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (замовником) та ТОВ  “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс” (підрядником) укладений договір підряду №10419/2019/674, п.1.1 якого встановлено, що підрядник зобов`язується надавати послуги з благоустрою та утриманню автодоріг ПрАТ «МК «Азовсталь» власними або залученими силами за завданням замовника у відповідності до умов цього договору, виконувати роботи, передбачені додатком № 12 до цього договору, далі - роботи/послуги (т.1,а.с.19-36).
Відповідно до п.1.2 цього договору замовник зобов`язується прийняти і оплатити (якщо інше не передбачено умовами цього договору) виконані підрядником роботи.
Згідно з п. 2.1 цього договору  підрядник зобов`язався приступити до виконання робіт в строки, визначені в заявці на виконання робіт по прибиранню і утриманню автодоріг, тротуарів і шляхопроводів комбінату (додаток №8).
Пунктом 2.5 цього договору встановлено, що фактичний строк закінчення робіт по окремим обсягам визначається датою підписання замовником акту приймання виконаних робіт згідно додатку №10 до цього договору з додатками (форма 01 «Акт на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядної організації», форма 03 «Акт на використані при виконанні робіт матеріали»).
У  пункті 3.1 цього договору встановлено, що вартість робіт за цим договором становить 8290899,81грн без урахування ПДВ. Крім того, замовник сплачує ПДВ за ставкою 20%, що діє на момент укладення договору, в сумі 1658179,13грн. Всього вартість робіт за договором з урахуванням ПДВ складає 9949079,78грн.
Відповідно до п.4.1 цього договору оплата замовником виконаних робіт проводиться поетапно (щомісячно), протягом 15 календарних днів від дати отримання замовником рахунків, виставлених підрядником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт. У випадку порушення підрядником строків надання замовнику актів виконаних робіт, передбачених п.8.4. договору, строк оплати таких робіт складає 15 календарних днів від дати підписання замовником актів виконаних робіт з додатками  до акту, на підставі наданих підрядником рахунків.
Згідно з п.8.4 цього договору за результатами послуг, наданих у звітному періоді, підрядник зобов`язаний не пізніше, ніж за три дні до закінчення звітного періоду, передати замовнику акт виконаних робіт (додаток №10 до цього договору) в трьох примірниках, складений на підставі «Журналу обліку виконаних робіт», а замовник зобов`язаний протягом 2-х робочих днів з моменту їх отримання розглянути, і в разі відсутності зауважень – підписати, після чого передати один примірник акту підряднику. Якщо при прийманні результатів виконаних робіт будуть виявлені недоліки, сторони керуються п.4.5 цього договору.
Замовник не підписує акт виконаних робіт, затримує оплату неякісно виконаних робіт підряднику до усунення дефектів, а також має право вимагати повернення раніше сплачених підряднику сум, компенсації вартості використаних підрядником матеріалів замовника, які підрядник зобов`язаний повернути/компенсувати протягом трьох банківських днів з моменту отримання вимоги замовника. Усунення неякісно виконаних робіт здійснюється підрядчиком за власний рахунок (п.4.5 цього договору). 
Замовник має право не приймати неналежним чином оформлені документи від підрядника. У цьому випадку вся відповідальність за можливе порушення строків виконання робіт, несвоєчасну їх оплату і інші негативні наслідки, пов`язані з подальшим порушенням сторонами своїх зобов`язань по договору, покладається на підрядника (п.4.4. договору).
У п.4.9 цього договору встановлено, що за ініціативою замовника розрахунки за цим договором можуть здійснюватися шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст.601 Цивільного кодексу України без наявності письмової згоди підрядника. У випадку ініціювання заліку зустрічних однорідних вимог підрядником, проведення заліку може здійснюватися тільки за наявності письмової згоди замовника. Сторони згідні з тим, що під зустрічними зобов`язаннями у цьому договорі розуміються будь-які грошові зобов`язання, у тому числі зобов`язання зі сплати штрафних санкцій або відшкодування збитків у грошовій формі.
Згідно з п.10.2 договору підряду у випадку порушення строків оплати виконаних робіт, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який нараховується пеня.
Договір набирає чинності  з 01.04.2019 і діє до 30.07.2020 (п.17.1 договору підряду).
На виконання умов договору підряду №10419/2019/674 позивачем виконані роботи, що підтверджується актами виконаних робіт з благоустрою та утримання території комбінату:
від 30.04.2019 №285 на суму 276668,28грн,
від  31.05.2019 №514 на суму 273347,40грн,
від 30.06.2019 №673 на суму 87407,10грн,
від 31.07.2019 №874 на суму 394880,40грн,
від 31.08.2019 №1044 на суму 67861,44грн,
від 30.09.2019 №1223 на суму 64285,80грн,
від 31.10.2019 №1414 на суму 218149,80грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (т. 1, а.с. 37-45).
Також, позивачем виставлені рахунки на оплату виконаних робіт на загальну суму 1382600,22грн: від 30.04.2019 №252 на суму 276668,28грн; від 31.05.2019 №449 на суму 273347,40грн; від 30.06.2019 №585 на суму 87407,70грн; від 31.07.2019 №752 на суму 394880,40грн; від 31.08.2019 №890 на суму 67861,44грн; від 30.09.2019 №1037 на суму 64285,80грн;від 31.10.2019 №1195 на суму 218149,80грн, які датовані тими ж датами, що і акти виконаних робіт (т.1,а.с.46-52).
Відповідач частково виконав свої зобов`язання в частині оплати виконаних робіт на суму 1032303,18грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 21.06.2019 №4500045251 на суму 276668,28грн, від 25.06.2019 №4500046291 на суму 273347,40грн, від 05.09.2019 №4500064454 на суму 87407,10грн, від 19.09.2019 №4500066927 на суму 394880,40грн. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем сплачено 1100164,62грн.
При цьому в кожному платіжному дорученні відповідач в  призначенні платежу в якості підстави платежу визначає договір від 24.05.2019 №10419/2019/674 та відповідний рахунок за відповідний місяць, а саме: у платіжному дорученні від 21.06.2019 №4500045251 вказаний рахунок 252, від 25.06.2019 №4500046291 – рахунок №449, від 05.09.2019 №4500064454 – рахунок  №585, від 19.09.2019 №4500066927- рахунок №752.
У зв`язку з невиконанням ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт за актами від 30.09.2019  №1223 на суму 64285,80грн та від 31.10.2019 №1414 на суму 218149,80грн, які складені на виконання умов договору підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674, ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс»   звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” про стягнення боргу в сумі 282435,60грн, пені в сумі 396,99грн, 3% річних в сумі 326,29грн (т.1, а.с. 5-67).
12.03.2020 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.29-35).
Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674, пені, 3% річних. 
Спірні правовідносини сторін виникли з виконання вказаного договору, який за своєю правовою природою є договором підряду, та регулюються умовами цього договору, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.  
          
Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Відповідно до статті 837 ГК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
У п.1.1 договору від 24.05.2019  №10419/2019/674 встановлено, що підрядник зобов`язується надавати послуги з благоустрою та утриманню автодоріг ПрАТ «МК «Азовсталь» власними або залученими силами за завданням замовника у відповідності до умов цього договору, виконувати роботи, передбачені додатком  №12 до цього договору.
Пунктом 2.5 цього договору встановлено, що фактичний строк закінчення робіт по окремим обсягам визначається датою підписання замовником акту приймання виконаних робіт згідно додатку №10 до цього договору з додатками (форма 01 «Акт на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядної організації», форма 03 «Акт на використані при виконанні робіт матеріали»).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору від 24.05.2019  №10419/2019/674  позивачем здійснені роботи, визначені умовами цього договору, що не заперечується сторонами та підтверджується актами виконаних робіт з благоустрою та утриманню території комбінату: від 30.04.2019 №285 на суму 276668,28грн, від  31.05.2019 №514 на суму 273347,40грн, від 30.06.2019 №673 на суму 87407,10грн, від 31.07.2019 №874 на суму 394880,40грн,  від 31.08.2019 №1044 на суму 67861,44грн, від 30.09.2019 №1223 на суму 64285,80грн,  від 31.10.2019 №1414 на суму 218149,80грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін договору.

Відповідно до статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Пунктом 4.1 договору підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674 встановлено, що оплата замовником виконаних робіт проводиться поетапно (щомісячно), протягом 15 календарних днів від дати отримання замовником рахунків, виставлених підрядником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт. У випадку порушення підрядником строків надання замовнику актів виконаних робіт, передбачених п.8.4 договору, строк оплати таких робіт складає 15 календарних днів від дати підписання замовником актів виконаних робіт з додатками до акту, на підставі наданих підрядником рахунків.
Згідно з п.8.4 цього договору за результатами послуг, наданих у звітному періоді, підрядник зобов`язаний не пізніше, ніж за три дні до закінчення звітного періоду, передати замовнику акт виконаних робіт (додаток №10 до цього договору) в трьох примірниках, складений на підставі «Журналу обліку виконаних робіт», а замовник зобов`язаний протягом 2-х робочих днів з моменту їх отримання розглянути, і в разі відсутності зауважень – підписати, після чого передати один примірник акту підряднику. Якщо при прийманні результатів виконаних робіт будуть виявлені недоліки, сторони керуються п.4.5 цього договору.
З положень п.4.1 та п. 8.4 договору підряду вбачається, що звітним періодом є календарний місяць, а отже підрядник зобов`язаний був надавати акти виконаних робіт за вересень  та  жовтень 2019 року, 27.09.2019 і 28.10.2019, відповідно. 
З матеріалів справи вбачається, що акти виконаних робіт з благоустрою та утриманню території комбінату за вересень та  жовтень 2019 року складені та підписані  30.09.2019 №1223 та 31.10.2019 №1414, що свідчить про порушення замовником п.8.4 договору підряду в частині строків передачі актів виконаних робіт замовнику, а тому з урахуванням умов договору, а саме, п.4.1 та п. 8.4 строк оплати  за актами виконаних робіт від 30.09.2019 №1223 та від 31.10.2019 №1414, відповідно, настав 16.10.2019 та 16.11.2019. 
Відповідач в апеляційній скарзі не спростовує та не заперечує факт неоплати робіт,  визначених в актах виконаних робіт з благоустрою та утриманню території комбінату від 30.09.2019 №1223 та 31.10.2019 №1414.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме акти приймання-передачі робіт (послуг) є первинними документами, на підставі яких виникає обов`язок оплати. Натомість рахунок або рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2018 у справі №908/771/19, від 15.05.2019 у справі №910/13527/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15.

Крім того, в кожному платіжному дорученні відповідач в  призначенні платежу в якості підстави платежу визначає договір від 24.05.2019 №10419/2019/674 та відповідний рахунок за відповідний місяць, а саме: у платіжному дорученні від 21.06.2019 №4500045251 вказаний рахунок №252, від 25.06.2019 №4500046291 – рахунок №449, від 05.09.2019 №4500064454 – рахунок  №585, від 19.09.2019 №4500066927 - рахунок №752, що відповідно свідчить про отримання рахунків відповідачем разом з актами виконаних робіт.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Проте, відповідач оплату за виконані роботи згідно договору підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674 не здійснив у повному обсязі, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог з частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 282435,60грн.
          
Відповідач у запереченні на позов та в апеляційній скарзі  вказує на те, що  12.11.2019 ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» виставлено ТОВ «Кью.Еф.Ем.Сервіс» претензію за неналежне виконання договірних зобов`язань та сплату штрафних санкцій у сумі 646000,00грн; 28.11.2019 відповідач направив позивачеві лист, в якому вказав, що сума рахунку №1195 зменшена на 218149,80грн, сума рахунку №1037 зменшена на 64285,80грн, сума рахунку №1038 зменшена на 214698,00грн, сума рахунку №1193 зменшена на 206346грн на підставі п.4.9 договору підряду. 
Суд апеляційної інстанції вважає доводи скаржника необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до п.4.9 договору підряду за ініціативою замовника розрахунки за даним договором можуть здійснюватися шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст.601 Цивільного кодексу України без наявності письмової згоди підрядника. У випадку ініціювання заліку зустрічних однорідних вимог підрядником, проведення заліку може здійснюватися тільки за наявності письмової згоди замовника. Сторони згідні з тим, що під зустрічними зобов`язаннями по даному договору розуміються будь-які грошові зобов`язання, у тому числі зобов`язання по сплаті штрафних санкцій або відшкодування збитків у грошовій формі.

Приписами статті 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з частинами 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частин 4,5 статті 231 ГК України  у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. 
Частиною 3 статті 232 ГК України встановлено, що вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.
З положень статей 218, 221, 233 ГК України  вбачається, що стягнення кредитором штрафних санкцій з боржника в позасудовому порядку можливе лише у разі відсутності між сторонами спору щодо наявності/відсутності підстав і розміру нарахування штрафних санкцій та безспірності цих вимог.
У пункті 32 Постанови Верховного Суду від 15.10.2019  у справі №            905/2319/17 зазначено, що виходячи з аналізу положень статті 237 ГК України особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. 
Аналогічна правової позиції викладена у постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №905/2464/17 та від 31.10.2018 у справі №905/2319/17.

За змістом частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 202 та частини 3 статті  203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк виконання якої настав або строк  якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.
Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). 
Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.
Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав. Вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет.
Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.
Таким чином, для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.
Аналогічний висновок про застосування норм права міститься у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16 та від 21.06.2018 у справі № 917/1862/16 від 03.12.2019 у справі № 910/14104/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що штрафні санкції не підлягають стягненню в безспірному порядку, а з матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що між сторонами існує спір щодо наявності підстав для нарахування відповідачем позивачеві штрафних санкцій (суми штрафу, характеру порушення та його змісту тощо).
Згідно з п.13.37 договору підряду оплата штрафів, передбачених в додатках №1, №5, здійснюється підрядником на підставі виставленого замовником рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок замовника, вказаний в договорі. протягом 10 банківських днів з моменту направлення рахунку замовником підряднику.
У додатку №1 до договору підряду визначений перелік видів порушень та матеріальної відповідальності при оцінці якості виконаних робіт (т.1, а.с.29).
У додатку 5 до цього договору підряду визначений перелік видів порушень та матеріальної відповідальності підрядника (т.1,а.с.31).
Відповідачем надано до матеріалів справи рахунки-фактури: від 31.05.2019 №92601696 на суму 35000,00грн, від 31.05.2019 №92600737 на суму 50000,00грн, від 31.05.2019 №92600976 на суму 55000,00грн, від 01.08.2019 №92727724 на суму 30000,00грн, від 28.08.2019 №92766658 на суму 110000,00грн, від 20.09.2019 №92832324 на суму 366000,00грн (т.1, а.с.156-167). У вказаних рахунках в якості найменування  зазначено штраф згідно умов договору за порушення п. 2 додатку 1 до договору від 01.04.2019 №10419/2019/674.
При цьому матеріали справи не містять доказів направлення цих рахунків-фактури підряднику (відповідачеві) та підстав нарахування вказаних в цих рахунках штрафів.  
У п.2 додатку №1 до договору від 01.04.2019 №10419/2019/674 визначено визначено такий вид порушення: часткове невиконання визначених в заявці (додатку №8) видів робіт на одному або деяких об`єктах (роботи виконані не у повному обсязі, неякісно, не в повному обсязі виконаний комплекс робіт, передбачений прейскурантом додаток №12 (наприклад, не виконана погрузка та вивіз гілок після обрізки дерев та інше)).У випадку виявлення аналогічних видів порушень на деяких об`єктах складається акт на кожен об`єкт, сума штрафу виставляється на кожен об`єкт окремо (т.1, а.с.29). 
У претензії від 12.11.2019  №0174/704 відповідач просить перерахувати суму боргу зі сплати штрафів в строк, встановлений у договорі у розмірі 646000,00грн. При цьому зазначає, що у відповідності до п.13.36 договору підряду від 24.05.2019 замовником за неякісне надання послуг, порушення умов договору, визначених п.п.7.1.1, 7.1.5, 7.1.10, додатком №12 при наданні послуг з благоустрою та утриманню автодоріг ПрАТ «МК «Азовтсаль», виставлені підряднику штрафні санкції та направлені  підряднику рахунки(т.1,а.с.154,155).
При цьому матеріали справи  не містять належних доказів направлення цього листа.
Листом від 28.11.2018 №0174/769 відповідач повідомив ТОВ  “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс”, що на суму дебіторської заборгованості підрядника по штрафним санкціям за порушення умов договору  від 24.05.2019 №10419/2019/674 в розмірі 646000,00грн буде зменшена сума грошових коштів, що підлягає перерахуванню ТОВ “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс”, зокрема, по рахункам:
- від 31.10.2019 №1195 на суму 218149,80грн, у зв`язку з чим залишок кредиторської заборгованості по даному рахунку – 0,00грн;
- від 30.09.2019 №1037 на суму 64285,80грн, у зв`язку з чим залишок кредиторської заборгованості по даному рахунку – 0,00грн;
- від 30.09.2019 №1038 на суму 214698,00грн. Залишок кредиторської заборгованості по цьому рахунку – 0,00грн;
- від 31.10.2019 №1193 на суму 206346,00грн. Залишок кредиторської заборгованості по цьому рахунку – 0,00грн (т.1,а.с.168,169).
Доказів направлення цього листа матеріали справи також не містять.
Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту направлення відповідачем позивачеві рахунків-фактури та претензії на оплату штрафів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у рахунках-фактурах, наданих відповідачем до матеріалів справи, підставою для нарахування штрафних санкцій визначено порушення п. 2 додатку 1 до договору від 01.04.2019 №10419/2019/674.
У п.2 додатку №1 до договору від 01.04.2019 №10419/2019/674 визначено порушення: часткове невиконання визначених в заявці (додатку №8) видів робіт на одному або деяких об`єктах (роботи виконані не у повному обсязі, неякісно, не в повному обсязі виконав комплекс робіт, передбачений прейскурантом додаток №12 (наприклад не виконана погрузка та вивіз гілок після обрізки дерев та інше)).У випадку виявлення аналогічних видів порушень на деяких об`єктах складається акт на кожен об`єкт, сума штрафу виставляється на кожен об`єкт окремо (т.1, а.с.29). 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять заявок, складених за формою, визначеною у додатку №8 до договору, в яких були б визначені види робіт, а також актів про виявлені порушення, що свідчить про недоведеність відповідачем факту порушення позивачем умов договору , що стало підставою для нарахування штрафних санкцій. 
За умовами п.п.8.3, 8.4, 4.5 договору підряду приймання виконаних проводиться на території замовника. Якщо при прийманні виконаних робіт будуть виявлені недоліки, сторони керуються п.4.5, яким встановлено, що замовник не підписує акти виконаних робіт, затримує оплату неякісно виконаних робіт підрядником до усунення дефектів.
Натомість, в матеріалах справи наявні акти виконаних робіт з благоустрою та утриманню території комбінату від 30.04.2019 №285, від 31.05.2019 №514,  від 30.06.2019 №673,  від 31.07.2019 №874,  від 31.08.2019 №1044,  від 30.09.2019 №1223,  від 31.10.2019 №1414, кожен з яких  підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплений печатками сторін договору, що свідчить про прийняття замовником робіт у повному обсязі та про їх належну якість, а також відсутність будь-яких порушень за результатами наданих послуг. 
Враховуючи викладене в сукупності, доводи відповідача про відсутність заборгованості у зв`язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог є безпідставними та необґрунтованими. 

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.          
Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).
Пунктом 4.1 договору підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674 встановлено, що оплата замовником виконаних робіт проводиться поетапно (щомісячно), протягом 15 календарних днів від дати отримання замовником рахунків, виставлених підрядником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт. У випадку порушення підрядником строків надання замовнику актів виконаних робіт, передбачених п.8.4 договору, строк оплати таких робіт складає 15 календарних днів від дати підписання замовником актів виконаних робіт з додатками до акту, на підставі наданих підрядником рахунків.
Як встановлено вище, акти виконаних робіт з благоустрою та утриманню території комбінату за вересень та  жовтень 2019 року  складені та підписані 30.09.2019 №1223 та 31.10.2019 №1414, а тому з урахуванням умов пунктів п.4.1 та п.8.4 договору підряду строк оплати  за актами виконаних робіт від 30.09.2019 №1223 та 31.10.2019 №1414, відповідно, настав 16.10.2019 та 16.11.2019. 

Згідно з п.10.2 договору підряду у випадку порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який нараховується пеня.
Здійснивши перевірку правильності нарахування пені, з урахуванням умов договору, вимог чинного законодавства, зокрема, статей 253-255 ЦК України, статті 232 ГК України, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором від 24.05.2019 №10419/2019/674, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову щодо стягнення пені у розмірі 396,99грн за період з 16.10.2019 по 22.11.2019 на суму 64285,80грн та з 16.11.2019 по 22.11.2019 на суму 218149,80грн, яка нарахована по кожному з актів виконаних робіт  окремо з урахуванням порядку визначення строку оплати.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.          
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.  
Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором  підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 326,29грн за період  прострочення з 16.10.2019 по 22.11.2019.

Щодо заявленого клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 90%, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені (штрафу) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем в обґрунтування підстав, викладених у клопотання про зменшення пені, не надано жодного доказу, який би підтверджував викладені обставини.
Так, відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність поважних причин неможливості своєчасного виконання умов договору від 24.05.2019 №10419/2019/674.
Доказів в підтвердження важкого матеріального становища чи неможливості здійснення розрахунків або інших підстав, які б свідчили про винятковість даного випадку, скаржником також  не наведено.  

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач посилається на те, що: м. Маріуполь (місце реєстрації та знаходження відповідача) є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, що ускладнює здійснення господарської діяльності в результаті порушення залізничного сполучення – основного джерела доставки сировини; збільшено відстань маршруту перевезення залізничним транспортом, та, відповідно, витрат на перевезення; знизився обсяг виробництва тощо.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 N 1275р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого увійшло, зокрема, м. Маріуполь.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що факт проведення в м. Маріуполі антитерористичної операції значно ускладнює ведення господарської діяльності. Проте, укладаючи 24.05.2019 договір підряду №10419/2019/674, сторони були обізнані про наявність цього факту, а, відповідно, припускали можливість настання певних обставин у зв`язку з проведенням АТО, з урахуванням загально відомих фактів, які відбуваються на вказаній території, а отже відповідач діяв на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку з урахуванням приписів статті 42 ГК України.
Відповідачем не обґрунтовано невідповідності розміру штрафних санкцій  наслідкам порушення та не надано належних доказів, які б свідчили про наявність поважних причин неможливості своєчасного виконання відповідачем договірних зобов`язань, винятковість даного випадку, з урахуванням всіх обставин справи та правовідносин, що склались між сторонами спору.            
Також відповідачем не доведено, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін та не обґрунтовано причин неналежного виконання зобов`язань відповідачем, а отже вимоги відповідача в частині зменшення пені не підтвердженні будь-якими належними та допустимими доказами. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не доведено, що причиною прострочення грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а стягнення штрафних санкцій у розмірі 396,99грн є неспівмірними з наслідками порушення, не відповідають засадам розумності і справедливості та перетворюються у непомірний тягар для відповідача.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (76 ГПК України).
Згідно із статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо оскарження додаткового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Позивачем до позовної заяви надано копію договору про надання правової допомоги від 02.02.2019, який укладений між ТОВ “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс” та адвокатом Василенко Олексієм Валерійовичем, п.1.1 якого встановлено, що предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (т.1,а.с.12).
На виконання п.1.1 цього договору клієнт надає право (уповноважує) адвоката при здійсненні своїх повноважень, зокрема, представляти клієнта в судах всіх інстанцій (п.1.2 договору).
У пунктах 4.1, 4.2, 4.3 договору про надання правової допомоги встановлено, що за послуги адвоката клієнт сплачує гонорар. Розмір гонорару встановлюється в залежності від кількості затрачених годин робочого часу адвоката при наданні адвокатських послуг клієнту. Вартість однієї години роботи адвоката встановлюється за домовленістю сторін.
Також наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаний з наданням правової допомоги за договором від 24.05.2019, в якому визначено вартість однієї години роботи: зустріч з клієнтом, виявлення факту порушення умов договору замовника, аналіз ситуації – 1000,00грн; аналіз договору та первинних бухгалтерських документів – 1000,00грн; підготовка та відправлення позовної заяви про стягнення заборгованості – 4000,00грн; участь у судовому засіданні (3год) – 3000,00грн; виконання рішення – 1000,00грн (т.1,а.с.15).
Також, до додаткових пояснень від 14.02.2020 позивачем надані:
- протокол погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг) від 01.10.2019, складений між адвокатом Василенко О. В. та ТОВ “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс” в особі директора А.В. Сургутанової,  п.1 якого встановлено, що керуючись п.4.3 договору про надання правової допомоги сторони погодили, що вартість однієї години роботи адвоката за договором складає 1000,00грн без урахування додаткових витрат; вартість участі адвоката у судовому засіданні складає: 3000,00грн за 1 судове засідання (м. Дніпро); 4500,00грн за 1 судове засідання (інші міста та області України) (т.1, а.с.184).
Відповідно до п.2 цього протоколу він є підставою для проведення розрахунків між клієнтом та адвокатом;
-розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у судовій справі №905/2180/19, у якому зазначено, що кількість наданої правової допомоги з листопада 2019 року по лютий 2020 року  по справі становить 11 годин; кількість судових засідань - 1; вартість наданої правової допомоги становить -15500грн (т.1,а.с.185).
12.03.2020 адвокатом позивача подано до місцевого заяву про подання доказів понесення позивачем судових витрат протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення у відповідності до вимог статей 129, 221 ГПК України, у зв`язку з тим що на цей час тримає підписання акту надання правової допомоги (т.2,а.с.25).
12.03.2020 місцевий господарським судом ухвалено рішення у справі №905/2180/20 (т.2, а.с.29-35).
18.03.2020 позивачем подано до місцевого господарського суду клопотання про винесення додаткового рішення у справі №905/2180/19, яким судові витрати у розмірі 20000,00грн, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, покласти на ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (т.2,а.с.53-59).
До вказаного клопотання позивачем надано:
остаточний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в судовій справі №905/2180/19, згідно з якими винагорода адвоката складає 20000,00грн, нарахована наступним чином: зустріч з клієнтом, виявлення факту порушення умов договору замовником. Аналіз ситуації – 1000,00грн; аналіз договору та первинних бухгалтерських документів – 1000,00грн; підготовка та відправлення позовної заяви про стягнення заборгованості – 4000,00грн; підготовка відповіді на відзив відповідача - 3000,00грн;  участь у судовому засіданні (1 засідання у м.Харків) – 4500,00грн; підготовка додаткових пояснень до позовної заяви – 2000,00грн;  участь у судовому засіданні в судовій справі (1 засідання у м.Харків) – 4500,00грн;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 13.03.2020 №1 до договору про надання правової допомоги від 02.02.2019 на суму 20000,00грн.  
Відповідно до пунктів 2, 3 акта приймання-передачі наданих послуг від 13.03.2020 №1 загальна кількість наданої правової допомоги з 02.11.2019 до 13.03.2020 за договором підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674 склала 11 годин. Кількість судових засідань, участь в яких здійснено адвокатом в судовій справі №905/2180/19 – 2 судових засідання. Вартість надання правової допомоги з 02.11.2019 до 13.03.2020 до винесення рішення по судовій справі №905/2180/19 становить 20000,00грн. 
Детальний опис робіт, виконаних адвокатом, наведений у п.1 цього акту, який аналогічний тому, що наведений в остаточному розрахунку судових витрат.
20.03.2020 місцевим господарським судом ухвалено додаткове рішення у цій справі (т.2,а.с.60-62).

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 ГПК України).
За приписами статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до частини 1, пунктів 1,4 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:            на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1-3 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У розумінні положень частини 5   статті 126 ГПК України  зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Разом з тим відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція відображена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"   договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 30  Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"            гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З наданого позивачем договору  про надання правової допомоги від 02.02.2019, укладеного між ТОВ “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс” та адвокатом Василенко О. В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.03.2016 №3038), вбачається, що за послуги адвоката клієнт сплачує гонорар. Розмір гонорару встановлюється в залежності від кількості затрачених годин робочого часу адвоката при наданні адвокатських послуг клієнту. Вартість однієї години роботи адвоката встановлюється за домовленістю сторін. У протоколі погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг) від 01.10.2019, складеному між адвокатом Василенко О. В. та ТОВ “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс”, сторони погодили, що вартість однієї години роботи адвоката за договором складає 1000,00грн без урахування додаткових витрат; вартість участі адвоката у судовому засіданні складає: 3000,00грн за 1 судове засідання (м. Дніпро); 4500,00грн за 1 судове засідання (інші міста та області України). Підставою для проведення розрахунків між клієнтом та адвокатом є саме цей протокол (т.1, а.с.184).
Факт надання адвокатських послуг підтверджуються актом приймання-передачі виконаних робіт від 13.03.2020, в якому наданий детальний опис наданих послуг, а саме: зустріч з клієнтом, виявлення факту порушення умов договору замовником, аналіз ситуації за договором підряду від 24.05.2019 №10419/2019/674 – 1000,00грн; аналіз договору та первинних бухгалтерських документів – 1000,00грн; підготовка та відправлення позовної заяви про стягнення заборгованості – 4000,00грн; підготовка відповіді на відзив відповідача - 3000,00грн  участь у судовому засіданні (2 засідання у м.Харків) – 4500,00грн х2(засідання); підготовка додаткових пояснень до позовної заяви – 2000,00грн. 
Дослідивши, матеріали справи, акт приймання-передачі наданих послуг від 13.03.2020, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з урахуванням предмету та підстав позову, а також заперечень відповідача, складності справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що вартість наданих послуг є цілком обґрунтованою. 
При цьому відповідачем не подано до суду апеляційної інстанції  жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу  у заявленому позивачем розмірі.
Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки наданих позивачем доказів та обставин у сукупності, з урахуванням положень ст.ст. 2, 13, 14, 126, 129 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення ним витрат на оплату послуг адвоката; самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.
Враховуючи викладене, за результатами дослідження та оцінки наявних у справі доказів та доводів сторін, перевірки відповідності заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також з огляду на їх співрозмірність з розумною необхідністю витрат для цієї справи, складністю справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи відповідача про відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу з підстав відсутності доказів фактично їх понесення не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Аналогічна правова позиція викладена у  п. 6.5 постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 справа №  922/445/19.
          Щодо доводів скаржника про те, що його не було повідомлено про прийняття до розгляду клопотання позивача про винесення додаткового рішення та неотримання клопотання позивача про понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00грн, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
          Згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
За змістом частини четвертої статті 244 ГПК України вирішення питання щодо виклику сторони або інших учасників справи в судове засідання при ухваленні додаткового рішення належить до дискреційних повноважень суду. Разом з тим, зазначена норма кореспондується з вимогами частини 3 цієї ж статті щодо його ухвалення в тому самому порядку, що й судового рішення.
Поряд з цим, відповідно до приписів статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
При цьому, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята, шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України). 
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Подібна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Таким чином, не забезпечення ухвалення додаткового судового рішення в тому самому порядку, що й судове рішення позбавляє особу можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та довести неспівмірність цих витрат.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19. 

Судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання про винесення додаткового рішення позивачем відповідачеві не надсилалось, а додаткове рішення ухвалено без виклику сторін, що відповідно, позбавило відповідача можливості заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та надати свої доводи та заперечення щодо заявленого клопотання, що є порушенням основоположних засад господарського судочинства, зокрема рівності сторін.
З огляду на викладене, додаткове рішення Господарського суду Донецької області слід скасувати, як таке, що прийнято з порушення норм процесуального права та прийняти нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс” судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00грн.
Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.п.1,2 ч.1 ст.275, ст. 276, п.4 ч.1 ст.277, ст.ст. 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» задовольнити частково. 
2. Рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/2180/19 залишити без змін. 
3. Додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 20.03.2020 у справі №905/2180/19 скасувати та прийняти нове рішення. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, буд.1; код ЄДРПОУ 00191158) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Кью.ЕФ.ЕМ.Сервіс” (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт.Слобожанське, вул.Василя Сухомлинського, буд.48А; код ЄДРПОУ 41682012) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.
  Повний текст постанови складений 19.06.2020. 

Головуючий суддя                                                                    Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза