П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2168/19	
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Косцової І.П.,
суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:  
-    визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 16.04.2019 року та від 27.05.2019 року про відмову у призначенні пенсії;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії та зобов`язати Головне управління ПФУ у Херсонської області призначити та виплачувати пенсію за віком з 14.03.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
В обґрунтування позову зазначено, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні їй пенсії за віком через відсутність реєстрації на території України є протиправними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області від 16.04.2019 року №1223/03-04 у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву від 14.03.2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що наявність документу з відміткою про реєстрацію не є обов`язковою умовою для призначення пенсії, а відтак відмова пенсійного органу у призначенні позивачці пенсії з підстав відсутності у неї документу, що підтверджує її реєстрацію, є протиправною. З метою відновлення порушеного права відповідач має повторно розглянути подану позивачкою заяву про призначення пенсії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати його та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що представник позивача особисто не звертався до пенсійного органу з відповідною заявою та необхідними документами, а направлені ним документи є копіями з нотаріально посвідчених. Вважає, що зобов`язуючи повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії, суд безпідставно перебрав на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив,  що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1   ст.311 КАС України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон, проживала за адресою: АДРЕСА_1 . 
У жовтні 1999 року позивач виїхала з України на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де 24.06.2003 року прийнята на консульський облік в посольстві України в Державі Ізраїль (м. Хайфа).
Пенсійні виплати позивачу не призначалися та не здійснювалися.
14.03.2019 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала:
- оригінал заяви про призначення пенсії від 14.02.2019 року;
- нотаріально завірену копію паспорту для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , Серія НОМЕР_1 , дійсний до 02.08.2019 року;
- нотаріально завірену копію трудової книжки;
- нотаріально завірену копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера;
- копія довіреності представника;
- заява на відкриття рахунку у відділенні Приват Банку від 26.02.2019 року;
- особисту декларацію, в якій відсутній підпис;
16.04.2019 року ГУ ПФУ в Херсонській області листом №1223/03-04 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не наданням документу з відміткою про реєстрацію, наявність реєстрації місця проживання якого є обов`язковою умовою для призначення пенсії.
02.05.2019 року представник позивача звернувся до пенсійного органу з заявою про подання до заяви від 14.03.2019 року додаткових документів для призначення пенсії за віком, а саме: оригіналу заяви про витребування пенсійної справи та поновлення виплат пенсії, підписаної особисто ОСОБА_1 та оригіналу особистої декларації, підписаної ОСОБА_1 . Одночасно просить повторно призначити та виплачувати пенсію за віком.
27.05.2019 року ГУ ПФУ в Херсонській області повернуло представнику позивача документи ОСОБА_1 , надані листом від 02.05.2019 року, у зв`язку тим, що 16.04.2019 року було відмовлено у призначенні пенсійних виплат позивачу з підстав не дотримання встановленого Порядку звернення за призначенням пенсії.
Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі абзацу 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 672-р схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, якою, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
На підставі статті 7 Закону № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Приписами статті 8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відтак, вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. Вимога обов`язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.
Крім цього, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Отже, позивачка, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.
Всупереч вищевикладеному, відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 обґрунтовано саме відсутністю реєстрації позивача на території України.
Згідно частин 1, 3 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
За змістом пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого пенсійного органу в установленому порядку.
Як вбачається з матеріалі справи, 14.03.2019 року представник позивача Жартовська А.Ю. звернулась особисто до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком. Зазначена заява була прийнята пенсійним органом без зауважень, про що свідчить відмітка посадової особи Управління. До заяви представником долучено: довіреність; паспорт громадянина для виїзду за кордон (оригінал для ознайомлення та нотаріально завірена копія); ІПН (оригінал для ознайомлення та нотаріально завірена копія); трудова книжка (оригінал для ознайомлення та нотаріально завірена копія); банківська заява з реквізитами (оригінал).
Втім у спірних правовідносинах відповідач не надав оцінки вищевказаним документам, а зосередився виключно на відсутності реєстрації позивача на території України і не вирішив усіх інших питань, які мають юридичне значення для прийняття рішення про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії.
Вимога відповідача, викладена у листі від 27.05.2019 року №7037/03-01 про необхідність надання документів уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя є протиправною, оскільки ці норми стосуються громадян України, які проживають (зареєстровані) на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, в той час як позивач у жовтні 1999 року  виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де взята на консульський облік в Посольстві України.
Стосовно аргументів пенсійного органу про те, що надані позивачем документи про вік, стаж та заробітну плату надано в копіях, що суперечить вимогам Порядку, слід зазначити наступне.
Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 16.04.2019р., підставою для відмови позивачу у призначення пенсії за віком стала відсутність у ОСОБА_1  реєстрації на території України.
Отже, такої підстави для відмови як "надання позивачем документів про вік, стаж та заробітну плату не в оригіналі" пенсійний орган не зазначав.
За пиписами частини 2 статті 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на це твердження відповідача про ненадання позивачем документів про вік, стаж та заробітну плату в оригіналі є безпідставними, оскільки в силу положень частини 2 статті 77 КАС України відповідач не може посилатися на ті обставини, які не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, а відтак рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком є протиправними та підлягає скасуванню.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до   ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду   без змін.
Стаття 328 КАС України   встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього   Кодексу   позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до п.3 ч.6   ст. 12 КАС України   до справ незначної складності відносяться, зокрема, справи про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення перерахунку, одержання пенсійних виплат.
Враховуючи, що вказана справа належить до категорії незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у учасників справи права на касаційне оскарження такого рішення.
Керуючись ст.ст.   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області   залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.