ПОСТАНОВА
Іменем України

13 травня 2020 року 
Київ
справа №805/3109/18-а
провадження №К/9901/61663/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Радишевської О. Р., Шевцової Н. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу 
за позовом Донецької митниці ДФС до Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Донецької митниці ДФС на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Геращенка І. В., Арабей Т. Г., Міронової Г. М.
І. Суть спору
1. У квітні 2018 року Донецька митниця ДФС (надалі також позивач) звернулась до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі також відповідач, Відділ ДВС), у якій просила суд:
1.1. визнати протиправними дії заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Науменко Д. Г. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 квітня 2018 року щодо примусового виконання постанови Донецької митниці ДФС від 20 лютого 2018 року № 0001/70000/2018;
1.2. визнати незаконним та скасувати повідомлення заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Науменко Д. Г. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;
1.3. зобов`язати заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Науменко Д. Г. відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Донецької митниці ДФС від 20 лютого 2018 року № 0001/70000/2018.
2. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у зв`язку з несплатою громадянином Грецької Республіки штрафу у встановлений постановою Донецької митниці ДФС від 20 лютого 2018 року № 0092/70000/17, зазначену постанову на підставі пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» направлено до Відділу ДВС (за місцезнаходженням вилученого транспортного засобу боржника) для примусового виконання. Проте, відповідач виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання як такого, що пред`явлено не за місцем виконання, оскільки державним виконавцем встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що не відноситься до території Приморського району м. Маріуполь Донецької області.
На думку позивача, боржник за виконавчим документом у розумінні митного законодавства виступає уповноваженою особою власника ввезеного ним транспортного засобу та виконує всі обов`язки і несе всю відповідальність, передбачену Митним кодексом України. Відтак, відповідач вважав, що Донецькою митницею ДФС цілком правомірно було вилучено транспортний засіб в рахунок забезпечення сплати штрафу та пред`явлено виконавчий документ до відділу ДВС саме за місцезнаходженням цього вилученого майна.
Окрім того, позивач посилався на норми статті 77 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено порядок примусового виконання рішень щодо іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб.
3. Відповідач позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У відзиві на позов Відділ ДВС зазначив, що відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна. Оскільки зареєстроване місце боржника згідно виконавчого документа розташовано поза межами Приморського району м. Маріуполь Донецької області, відповідач, на його думку, правомірно виніс оскаржуване повідомлення.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 20 лютого 2018 року Донецька митниця ДФС прийняла постанову у справі про порушення митних правил № 0001/70000/18, якою громадянина Грецької Республіки ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною третьою статті 481 Митного кодексу України та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 гривень.
5. Відповідно до пункту 5 зазначеної постанови в разі несплати гр. ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів з дня вручення або надіслання йому копії постанови, а в разі оскарження постанови - не пізніше 15 днів з дня залишення скарги (адміністративного позову) без задоволення, постанову направити для примусового виконання до Відділу за місцем знаходження вилученого за протоколом про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі № 0001/70000/18 від 3 січня 2018 року, автомобіля марки «Mersedes-Benz C200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .
6. Листом від 13 лютого 2018 року № 1835/9/05-70-20-02 «Про направлення виконавчого документа у відношенні Bachtsisarais Ioannis» Донецька митниця ДФС надіслала до Відділу ВДВС вищезазначену постанову. Зазначений лист разом з виконавчим документом відповідач отримав 12 квітня 2018 року.
7. 13 квітня 2018 року заступник начальника Відділу ВДВС виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до виконавчого документа боржник зареєстрований у Грецькій Республіці, що не відноситься до територіальності Приморського району м. Маріуполь Донецької області. Також  постанові зазначено, що в наданих Донецькою митницею ДФС документах відсутні дані про майно належне боржникові (на праві власності), на яке можливо звернути стягнення та яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області. Таким чином, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.
8. Відповідно до відомостей технічного паспорту, власником автомобіля «Mersedes-Benz C200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , є UAB «Miralita».
9. Згідно з договором відповідального зберігання від 26 жовтня 2017 року № 14 транспортний засіб зберігається ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальності Центрального відділу ДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області.
10. Спірним у справі є протиправність прийняття відповідачем повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
11. Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 31 травня 2018 року позов задовольнив повністю:
11.1. визнав протиправними дії Відділу ДВС щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 квітня 2018 року щодо примусового виконання постанови Донецької митниці ДФС від 20 лютого 2018 року № 0001/70000/2018;
11.2. визнав незаконним та скасував повідомлення Відділу ДВС про повернення виконавчого документа - постанови Донецької митниці ДФС від 20 лютого 2018 року № 0001/70000/2018 стягувачу без прийняття до виконання; 
11.3. зобов`язав Відділ ДВС відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Донецької митниці ДФС від 20 лютого 2018 року №  0001/70000/2018 у строки та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
12. Суд у мотивувальній частині рішення виходив із протиправності спірного повідомлення, зауваживши, що у виконавчому документі зазначено відомості про майно - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ C220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений за протоколом про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил, що знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області. Отже, на думку суду, відповідачем надано неналежну правову оцінку відомостям, зазначеним у виконавчому документі, щодо майна боржника, яка призвела до помилкових висновків відповідача, викладених в оскаржуваному повідомленні щодо відсутності даних про майно боржника, яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області, та передчасності висновків, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання. Тобто, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до провадження прийнято за формальними обставинами.
13. Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 15 серпня 2018 року скасував зазначене рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року та відмовив у задоволенні позову Донецької митниці ДФС до Відділу ДВС про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язання вчинити певні дії.
14. Таке своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що спірне повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Так, цей суд зауважив, що боржник не проживає (перебуває), не зареєстрований на території України та не є власником транспортного засобу, який зазначений у виконавчому документі. Крім того, транспортний засіб, зазначений у виконавчому документі, знаходиться на зберіганні на території Центрального району м. Маріуполя, що не відноситься до територіальності Приморського ВДВС.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
15. Позивач, уважаючи судове рішення суду апеляційної інстанції ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, подав касаційну скаргу.
16. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
17. Відзивів на касаційну скаргу не надійшло.
V. Оцінка Верховного Суду
18. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
19. Водночас, 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
20. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
21. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
22. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23. Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
24. Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
25. Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:
1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;
4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються:
1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився;
2) у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
26. За змістом частини першої статті 24 цього ж Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
27. Відповідно до статті 77 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону.
У разі невиконання зазначеними в частині першій цієї статті особами рішень виконавець звертається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону з поданням про заборону в`їзду в Україну чи видворення за межі України таких осіб відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
28. За правилом пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
29. Аналіз змісту частини першої статті 77 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку про те, що умовами для застосування положень цього Закону під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб є такі:
- проживання (перебування) на території України;
- реєстрація на території України; 
- наявність у особи на території України власного майна, яким вона володіє самостійно або разом з іншими особами.
30. Як уже зазначено та не спростовувалось позивачем, боржник за виконавчим документом (постановою митниці) не проживає (перебуває), не зареєстрований на території України та не є власником транспортного засобу, який зазначений у виконавчому документі. 
31. Крім того, як правильно зауважив апеляційний суд, транспортний засіб, зазначений у виконавчому документі, знаходиться на зберіганні на території Центрального району м. Маріуполя, що не відноситься до територіальності Приморського ВДВС.
32. Отже, повернувши виконавчий документ без прийняття з підстави, передбаченої пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач діяв у повній відповідності з вимогами закону, а суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, обґрунтовано скасувавши помилкове рішення суду першої інстанції
VІ. Висновки по суті вимог касаційної скарги 
33. За наведеного правового регулювання й обставин справи Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи чи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
34. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
VІI. Судові витрати
35. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Донецької митниці ДФС залишити без задоволення.
2. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 805/3109/18-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    О. Р. Радишевська

                                                                                                    Н. В. Шевцова