Справа № 309/3857/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        06 квітня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г. 
з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду про забезпечення позову, постановлену 19 грудня 2019 року головуючим суддею Сідей Я.Я. у справі за позовом ОСОБА_2 до Ізянської сільської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Хустського РНО Чіжиарь Сергія Івановича, про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності, - 

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою у якій просив: визнати незаконним та скасувати рішення ВК Ізянської сільської ради №115 від 25.12.1997р. в частині передачі земельної ділянки площею 0,25 га ОСОБА_3 ; скасувати реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,224 га, кадастровий номер 2125383600:02:001:0306; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.11.2018 року земельної ділянки кадастровий номер 2125383600:02:001:0306; скасувати реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,224 га, кадастровий номер 2125383600:02:001:0306.

Одночасно подано заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 2125383600:02:001:0306 та шляхом заборони проведення на ній будь-якого будівництва.

Ухвалою Хустського районного суду від 19.12.2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та відмовити у забезпеченні позову. Посилається на те, що накладення арешту на його земельну ділянку порушує його право а мирне володіння майном, що захищається статтею 1 Протоколу 1. Вказує, що дружина позивача ОСОБА_4 вже подавала ідентичний позов (справа №309/3571/18), у якому накладався арешт на спірну ділянку. А наразі позивач ОСОБА_2 фактично скопіював позовну заяву своєї дружини. На його думку позов ОСОБА_2 є зловживанням процесуальними правами. Також наводить доводи щодо безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. 

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки, предметом спору є земельна ділянка з кадастровим номером №2125383600:02:001:0306, на яку згідно позовної заяви має претензії позивач, то вжиті судом заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на таку земельну ділянку та заборона проведення будівельних робіт на ній, є співмірною із заявленими вимогами, а тому, доводи апелянта щодо необґрунтованості вжиття заходів забезпечення позову в цій частині є безпідставними.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що дружина позивач ОСОБА_4 вже зверталася з аналогічним позовом, оскільки це жодним чином не перешкоджає ОСОБА_2 (який не був учасником справи №309/3571/18) звертатися з даним позовом (в тому числі з аналогічним обґрунтуванням) та ставити питання про вжиття заходів забезпечення позову. Також не є перешкодою для задоволення заяви ОСОБА_2 те, що у справі №309/3571/18 вже вживалися заходи забезпечення позову.

Недоречним є й посилання апелянта на те, що пред`явлений наразі позов є зловживанням процесуальними правами, оскільки це жодним чином не обґрунтовано.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо порушення ст. 1 Протокол 1 ЄКЗПЛ, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно завжди певним чином обмежують правомочності власника цього майна. Разом з тим, вжиття таких заходів забезпечення позову завжди переслідує значний суспільний інтерес, а саме, забезпечення можливості у майбутньому виконання судового рішення. Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, за наявності для цього підстав, загалом не порушує право особи на вільне володіння майном.

Щодо всіх доводів апеляційної скарги про безпідставність та недоведеність позовних вимог, то апеляційний суд зазначає, що оцінку таким обставинам суд вправі надавати лише під час вирішення справи по суті, а не на стадії вжиття заходів забезпечення позову. Відтак, такі доводи апеляційної скарги також підлягають відхиленню.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

постановив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду від 19 грудня 2019 року про забезпечення позову, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 06 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді