Справа № 307/1463/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       06 травня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Куштана Б.П., Кожух О.А.
імена (найменування) сторін:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2019 року у складі судді Сойми М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
встановив :
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов мотивовано тим, що 27 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Кривської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №6. Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходяться на вихованні та повному утриманні позивача. На даний час шлюб між ними не розірвано, однак вже більше шести місяців вона з донькою проживає в будинку її батьків, а відповідач знаходиться на заробітках за кордоном. Відповідач не надає ніякої допомоги на утримання доньки, хоч і має таку можливість, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідач постійного місця праці не має, а працює на заробітках за кордоном, де отримує значну заробітну плату. Стан здоров`я відповідача задовільний, інших непрацездатних осіб на утриманні немає, має у власності земельну ділянку та транспортний засіб на іноземній реєстрації, а тому вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. Крім того, їй стало відомо, що відповідач спільно зі своїми батьками придбав будинок за кордоном, що також свідчить про його значні заробітки. 
З огляду на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі в 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 15 травня 2019 року.
Вирішено питання по судовим витратам.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення та постановити нове рішення, яким визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції взято до уваги лише твердження позивача без наявних доказів та не враховано матеріальний стан відповідача і стан його здоров`я, зокрема, що він довгий час лікувався та спостерігався в Нересницькій лікарні з діагнозом астено - невротичний синдром, після чого був змушений виїхати на лікування в Чехію , де приймає відповідне лікування та не може виконувати важку роботу. Крім того апелянт вказує про необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. з посиланням на те, що не має постійного заробітку.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Копію даної ухвали суду ОСОБА_1 отримала - 20.03.2020 року та ОСОБА_2 - 21.03.2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.
06.04.2020 року на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 , в якій вона просить закрити апеляційне провадження у даній справі.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, дана справа є незначної складності і відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що 27 квітня 2015 року виконкомом Кривської сільської ради Тячівського району Закарпатської області між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 зареєстровано шлюб за актовим записом №6.
Від даного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 (а.с.3).
Дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні,  що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та довідкою виконкому Тернівської сільської ради за №1544 від 06 травня 2019 року (а.с.4,5).
               Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141  СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Згідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Відповідно з ч.ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У зазначеній нормі права (в редакції від 17.05.2017 року) законодавець розширив можливості того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (отримувача аліментів) щодо вибору способу стягнення аліментів.
Доводи апелянта про необхідність визначення розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. з посиланням на те, що він не має постійного заробітку не можуть бути взяті до уваги, оскільки отримувач аліментів скористався правом щодо вибору способу стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів. При цьому, визначений судом розмір аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції взято до уваги лише твердження позивача без наявних доказів та не враховано матеріальний стан відповідача і стан його здоров`я, зокрема, що він довгий час лікувався та спостерігався в Нересницькій лікарні з діагнозом астено - невротичний синдром, після чого був змушений виїхати на лікування в Чехію , де приймає відповідне лікування та не може виконувати важку роботу, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки апелянтом, відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України не подано доказів, які б підтверджували, що він є особою,  яка втратила працездатність, та наявні медичні протипоказання чи висновки відповідних медичних лікарських комісій щодо заборони працевлаштування апелянта. 
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 06 травня 2020 року.
Головуючий :
Судді: