Ухвала
 
22 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 610/3402/18
провадження № 61-6082ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стрельченка Олега Валерійовича на постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балаклійське ремонтно-транспортне підприємство» про примусове виконання обов`язку в натурі,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балаклійське ремонтно-транспортне підприємство» про примусове виконання обов`язку в натурі.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Балаклійське ремонтно-транспортне підприємство». В січні 2018 року отримав право на пенсію за віком. В листопаді 2017 року звернувся до відповідача з вимогою надати йому довідку про заробітну плату за час праці в зазначеному підприємстві в період з 08 січня 1979 року по                        15 жовтня 1982 рік та з 18 листопада 1985 року по 17 серпня 1987 рік. Відповідач відреагував на вимогу позивача, надав йому довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, однак вони не дають повної інформації про заробітну плату позивача за весь період на підприємстві, так як до довідок не увійшов період роботи на підприємстві з січня 1979 року по грудень 1979 року, з січня 1982 року по жовтень 1982 року, листопад 1985 року та серпень 1985 року.
Згодом, позивач звернувся до відповідача з вимогою надати копії первинних документів про заробітну плату за період з 08 січня 1979 року по 15 жовтня                1982 рік та з 18 листопада 1985 року по 17 серпня 1987 рік, але йому було відмовлено в наданні первинних документів.
16 липня 2018 року відповідачу направлявся адвокатський запит в якому міститься вимога надати довідки про заробітну плату громадянина ОСОБА_1 за 1979, 1980, 1981, 1982, 1985, 1986, 1987 роки з зазначенням реального розміру заробітної плати в грошовій одиниці, в якої вона була нарахована без застосування будь яких коефіцієнтів та інших перерахунків та завірені належним чином копії первинних документів, на підставі яких складена довідка зазначена раніше.
Листом 8/1 від 10 серпня 2018 року відповідач відмовився надати інформацію та документи визначені в адвокатському запиті.
Дану відмову позивач вважає неправомірною та такою, що порушує його законні права та інтереси, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2019 року позов задоволено. 
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Балаклійське ремонтно-транспортне підприємство» скласти та надати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату громадянина ОСОБА_1 за період з 08 січня 1979 року по 15 жовтня 1982 року та з 18 листопада 1985 року по                   17 серпня 1987 року в повному обсязі та засвідчені встановленим порядком копії первинних документів, на підставі яких довідка складена. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 12 листопада  2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.
Постановою Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Балаклійське ремонтно-транспортне підприємство» - задоволено.
Заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2019 року - скасовано та ухвалено нове.
Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балаклійське ремонтно-транспортне підприємство» про примусове виконання обов`язку в натурі.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
27 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стрельченко О. В. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційного скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.  
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Предметом спору є зобов`язання відповідача скласти та надати йому довідку про заробітну плату за період з 08 січня 1979 року по 15 жовтня 1982 рік та                              з 18 листопада 1985 року по 17 серпня 1987 рік в повному обсязі та засвідчені встановленим порядком копії первинних документів на підставі яких довідка складена.
Справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
У касаційній скарзі заявник зазначає про те, що касаційна скарга подається на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, однак заявник не навів обґрунтованих доводів в чому полягає фундаментальне та виняткове значення, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про наявність підстав для відкриття касаційного провадження. 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Стрельченко О. В. подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стрельченка Олега Валерійовича на постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балаклійське ремонтно-транспортне підприємство» про примусове виконання обов`язку в натурі відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                     В. С. Висоцька
 
                                                                                                     І. М. Фаловська