ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8579/18                                                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                                       Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                 Костюк Л.О., Файдюка В.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форм Сервісес» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форм Сервісес» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Форм Сервісес» (далі - позивач, ТОВ «Форм Сервісес») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.03.2018 року №0011201406.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності відповідачем не враховано, що ця пеня є адміністративно-господарською санкцією. У зв`язку з цим позивач вважає, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем було пропущено строк, встановлений ст. 250 Господарського кодексу України, для застосування адміністративно-господарських санкцій. В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на практику Верховного Суду України в період 2011-2014 років. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вважає прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню та просить задовольнити позов.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу зазначає, що пеня, стягнення якої передбачено ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» за порушення резидентом термінів, визначених у ст. 1 цього Закону, підпадає під законодавче визначення адміністративно-господарських санкцій. Порядок стягнення санкцій не регулюється Податковим кодексом України.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення. Зазначає, що при винесенні податкового повідомлення-рішення контролюючий орган обґрунтовано, в межах наданих йому повноважень.
Також, відповідачем заявлено клопотання про заміну сторони у справі, а саме: просить замінити Головне управління ДФС у м.Києві його правонаступником Головним управлінням ДПС у м.Києві.
Ознайомившись із клопотанням відповідача, колегія суддів вважає за необхідне його задовольнити та допустити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Головного управління ДФС у м.Києві на його правонаступника Головне управління ДПС у м.Києві.
У відповідності до  ст. 308  КАС України  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Форм Сервісес» (попередня назва підприємства при укладанні контракту - ТОВ «Харско Инфрастракче Україна») укладено контракт від 10.06.2014 №01/06_2014 з компанією «HARSCO INFRASTRUCTURE UK Ltd» (Великобританія). Директор фірми нерезидента - Linda Scott. Предмет контракту -  продаж устаткування для металевих будівельних риштувань. Умови поставки - FCA (Інкотермс 2000). Загальна сума контракту 100 000,00 дол. США.
Розрахунки за товар проводяться на протязі 30 календарних днів з моменту поставки товару. Згідно додаткової угоди від 26.08.2014 №1, змінено назву Покупця з «HARSCO INFRASTRUCTURE UK Ltd» на «BRAND ENERGY & INFRASTRUCTURE SERVICES UK Ltd». Згідно додаткової угоди від 20.02.2015 №2, змінено назву Продавця з ТОВ «Харско Инфрастракче Україна» на ТОВ «Хюннебек Форм Сервісес».
Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні експортних операцій за контрактом від 10.06.2014 № 01/06_2014 укладеному з компанією «HARSCO INFRASTRUCTURE UK Ltd» (Великобританія) встановлено, що в періоді, який перевірявся, ТОВ «Форм Сервісес» було відвантажено товар нерезиденту на загальну суму 45 135,90дол.США (еквів. 769 291,95 грн).
Відповідно до виписок банку з поточного рахунку та рахунку в національній валюті, валютна виручка надійшла на рахунок ТОВ «Форм Сервісес» у загальному розмірі 45 135,90 дол. США (еквів. 1 003 162,65 грн.), в т.ч. у розмірі 36 368,46 дол. США (еквів. 809 649,42 грн.) з порушенням терміну розрахунків, передбачених ст.1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями.
Перевіркою своєчасності розрахунків при проведенні експортних операцій встановлено порушення ст.1 Закону України від 23.09.1994 №185/94 - ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне надходження валютної виручки на рахунок ТОВ «Форм Сервісес» по контракту від 10.06.2014 №01/06_2014, укладеному з компанією «HARSCO INFRASTRUCTURE UK Ltd» (Великобританія) в розмірі 36 368,46 дол. США (еквівалент 809649,42 грн.).
Також, ТОВ «Форм Сервісес» (попередня назва підприємства при укладанні контракту - ТОВ «Харско Инфрастракче Україна») укладено імпортний контракт від 21.11.2014 №112014 з компанією «Hunnebeck Deutschland GmbH» (Німеччина). Предмет контракту - купівля устаткування для металевих будівельних риштувань. Умови поставки - FCA Ратінген, Німеччина, згідно Інкотермс-2010. Загальна сума контракту 1 000 000,00 євро.
Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні імпортних операцій за вказаним вище контрактом встановлено, що на виконання умов даного контракту ТОВ «Форм Сервісес» перераховано валютні кошти на загальну суму 207 652,18 євро (еквівалент 5 349 250, 75 грн).
Товар від нерезидента надійшов на загальну суму 207 652,18 євро (еквів.4 909 857,84грн), в. т.ч. з порушенням терміну розрахунків, передбачених ст. 2 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями в сумі 148 000,00 євро (еквів. 3 4787 27, 77 грн).
Висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку на продовження термінів розрахунків за контрактом від 21.11.2014 №11 2014 з компанією "Hunnebeck Deutschland GmbH" (Німеччина) та документа уповноваженого органу країни, що підтверджує виникнення форс-мажорних обставин по вищезазначеному контракту до перевірки надано не було.
Перевіркою своєчасності розрахунків при проведенні імпортних операцій встановлено порушення ст. 2 Закону України від 23.09.1994 №185/94 - ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне надходження товару за контрактом від 21.11.2014 №112014 з компанією «Hunnebeck Deutschland GmbH» (Німеччина) в сумі 148 000,00 євро (еквів. 3 478 727,77 грн).
На підставі направлення від 27.02.2018 № 475/26-15-14-06-03, виданого ГУ ДФС у м. Києві, згідно підп.78.1.1. п.78. 1. ст.78 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 22.02.2018 №2875 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Форм Сервісес» з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за експортним контрактом від 10.06.2014 №01/06_2014, укладеним з «HARSCO INFRASTRUCTURE UK Ltd» (Великобританія), згідно листа ПАТ «ІНГ Банк Україна» від 03.04.2015 № 7183 та імпортним контрактом від 21.11.2014 №112014 з «Huimebeck Deutschland GmbH» (Німеччина) згідно листа ПАТ «ІНГ Банк Україна» від 09.06.2015 № 7259 та акту передачі листів до ГУ ДФС у м. Києві від 11.12.2015 за період з 01.01.2015 по дату завершення перевірки.
Згідно акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Форм Сервісес» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 01.03.2018 №228/26-15-14-06-03/33601363 встановлено порушення товариством ст.1 Закону України від 23.09.1994 №185/94 - ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне надходження валютної виручки на рахунок ТОВ «Форм Сервісес» по контракту від 10.06.2014 №01/06_2014 укладеному з компанією «HARSCO INFRASTRUCTURE UK Ltd» (Великобританія) в розмірі 36368,46 дол. СІЛА (еквівалент 809 649,42 грн); ст.2 Закону України від 23.09.1994 №185/94 - ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне надходження товару за контрактом від 21.11.2014 №11_2014 укладеному з компанією «Hunnebeck Deutschland GmbH» (Німеччина) в сумі 148 000,00 євро (еквів. 3478727,77 грн.); п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» зі змінами та доповненнями, а саме порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна, яке перебуває за межами України станом на 01.04.2015.
На підставі вказаного вище акту від 01.03.2018 №228/26-15-14-06-03/33601363, відповідачем було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 07.03.2018 №0011201406.
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням №0005141401 від 20.04.2017, позивач звернувся до відповідача з відповідною скаргою від 21.03.2018 № 08. 
За результатами адміністративного оскарження вищевказаного податкового повідомлення-рішення, скарга позивача залишена без задоволення, оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін (лист ДФС від 21.05.2018 № 17451/6/99-98-11-01-02-25).
Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з набранням чинності ПК України, положення ст. 250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються, а тому відповідачем правомірно нараховано пеню за порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 (надалі - Закон №185/94-ВР).
Згідно з ст.2 Закону №185/94-ВР, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.
Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №185/94-ВР, порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Частиною шостою ст.4 Закону №185/94-ВР передбачено, що органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.
Судом першої інстанції зазначено, що позивачем не спростовуються виявлені під час перевірки обставини та факти порушення ним вимог Закону №185/94-ВР. 
Разом з тим, позивач стверджує, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем було пропущено строк, встановлений ст. 250 Господарського кодексу України, для застосування адміністративно-господарських санкцій. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 04.11.2014 у справі № 21-469а14, порушення ст.1 Закону № 185/94-ВР є порушеннями валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, за які застосовуються адміністративно-господарські санкції, передбачені статтею 238 Господарського кодексу України, і на них не поширюються штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством.
Згідно з ст. 238 Господарського кодексу України №436-IV від 16.01.2003 (надалі - ГК України), за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.
Виходячи із змісту ст.238 ГК України санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.
Пеня, стягнення якої передбачено ст.4 Закону №185/94-ВР за порушення резидентом термінів, визначених у статтях 1 та 2 цього Закону, належить до адміністративно-господарських санкцій (ст.ст. 239, 241 ГК України).
Відповідно до ч.1 ст.250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.250 ГК України, дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.
При цьому, редакція ч. 2 ст. 250 ГК України набрала чинності з 01.01.2011 року згідно з доповненнями, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" № 2756-VI від 02.12.2010 року.
Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі - ПК України), контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з набранням чинності ПК України, положення ст.250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року).
Судом першої інстанції встановлено, що зовнішньоекономічний імпортний контракт з нерезидентом позивач уклав вже під час дії норм ПК України та на час набрання чинності змін, внесених до Господарського кодексу України.
Зважаючи на викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на правомірність нарахування відповідачем пені за порушення ним строків розрахунків у зовнішньоекономічних операціях. 
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Форм Сервісес», відповідно судові витрати за подання апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форм Сервісес» залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя:                                                                                О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                                    Л.О. Костюк

В.В. Файдюк