ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2020 року 
Київ
справа №826/6148/17
адміністративне провадження №К/9901/48661/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №826/6148/17
за позовом ОСОБА_1 
до Генеральної прокуратури України
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України, Головне управління Державної фіскальної служби України в Одеській області,
про визнання протиправним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Арсірія Р.О.)
і постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року (прийняту у складі: головуючого судді Беспалова О.О., суддів Губської О.А., Парінова А.Б.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у травні 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України №07-дц від 14 квітня 2017 року в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що:

- в оскаржуваному наказі не зазначено, у чому полягає порушення прав осіб або вимог закону, недбалість і несумлінність, допущена позивачем під час прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні №32015160000000287;

- оскаржуваний наказ ґрунтується на висновку службового розслідування від 14 квітня 2017 року, під час проведення якого допущені грубі порушення вимог чинного законодавства;

- у висновку службового розслідування від 14 квітня 2017 року викладено відомості досудового розслідування, здійснюваного стосовно службових осіб інших підприємств, без згоди слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні на їх розголошення, що, в свою чергу, є порушенням вимог статті 222 Кримінального процесуального кодексу України (надалі також - «КПК України»).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено. 

Судові рішення мотивовані тим, що позивач систематично погоджував, особисто склав і направив до суду 22 клопотання про накладення арештів на грошові кошти, належні товариству з обмеженою відповідальністю « 3С Авто Еліт», які знаходяться на одних і тих самих рахунках в однакових банківських установах. До того ж, при розгляді цих клопотань позивач не повідомляв слідчих суддів про існування судового рішення, яке набрало законної сили і яким скасовані податкові повідомлення-рішення стосовно цього товариства, і, відповідно, встановлена відсутність порушення податкового законодавства з боку товариства.

Вказані дії позивача сприяли створенню негативного іміджу працівників прокуратури, виникненню сумнівів у їх неупередженості, компетентності, незалежності, чесності та непідкупності, а також призвели до звернення 9 лютого 2017 року групи народних депутатів до Генеральної прокуратури України щодо незаконних дій її працівників.

Одночасно, надаючи оцінку діям відповідача суди дійшли висновку, що вони вчинені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а тому оскаржуваний наказ Генерального прокурора України №07-дц від 14 квітня 2017 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді догани прийнятий обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправним і скасування цього наказу у відповідній частині не можуть бути задоволені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник зазначає, що суди порушили норми матеріального права, зокрема, не застосували закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Згідно частини першої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Не застосування вказаних норм права потягнуло за собою втручання в проведення позивачем досудового розслідування та порушення принципів незалежності і самостійності прийняття рішень прокурором.

На думку скаржника, наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності суперечить положенням Методичних рекомендацій «Особливості прокурорського нагляду за додержанням законів при розслідуванні кримінальних правопорушень про ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)», схвалених протоколом засідання науково-методичної ради при Національній академії прокуратури України від 27 травня 2016 року №5 і затверджених Генеральним прокурором України.

Відповідно до зазначених рекомендацій податкове повідомлення-рішення та винесене за наслідками його оскарження рішення адміністративного суду не мають наперед встановленої сили і повинні оцінюватися за правилами статті 94 КПК України, а у випадку доведення вини обвинуваченого у порядку кримінального судочинства на підставі вироку (ухвали) суду та задоволеного цивільного позову завдані злочином збитки (несплачені податки) відшкодовуються в установленому законом порядку, рішення адміністративного суду може бути переглянуте за нововиявленими обставинами відповідно до пункту 1 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - «КАС України»).

Також, на думку скаржника, суди порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини наказу Генерального прокурора України №74 від 10 березня 2017 року «Про проведення службового розслідування» комісія зобов`язана була провести службове розслідування у строк до 10 квітня 2017 року. Однак розслідування було проведено після спливу зазначеного строку і висновок службового розслідування був складений 14 квітня 2017 року. Тому, на думку скаржника, службова перевірка, внаслідок якої його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, є неправомірною, але суд першої інстанції не надав оцінки цим обставинам.

До того ж, відповідач подав безпосередньо до апеляційного суду копію рапорту (а.с.76, т.2) без жодних обґрунтувань неможливості його подання до суду першої інстанції. Незважаючи на це, апеляційний суд поклав поданий документ в основу оскаржуваної постанови, не вирішивши питання щодо прийняття цього доказу.

Відповідач надав суду свій відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Зокрема зазначає, що у касаційній скарзі не наведено конкретних обставин, які можуть засвідчувати факт втручання членів комісії, які проводили службове розслідування щодо позивача, в роботу прокурора та порушення прав позивача. Тому твердження скаржника про порушення принципів незалежності і самостійності при прийнятті рішень прокурором і слідчим є безпідставними.

На думку відповідача, безпідставними є посилання позивача на Методичні рекомендації «Особливості прокурорського нагляду за додержанням законів при розслідуванні кримінальних правопорушень про ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)» від 27 травня 2016 року №5. Можливість перегляду рішення адміністративного суду за нововиявленими обставинами у випадку доведення вини обвинуваченого у порядку кримінального судочинства свідчить про імовірні наслідки судового розгляду кримінального провадження, однак не виправдовує дій позивача, яким умисно приховано від слідчих суддів наявність постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі №815/7042/16. До того ж, позивачем проігноровано ці рекомендації в частині оцінки доказів на підставі статті 94 КПК України, оскільки своїми діями він позбавив слідчих суддів можливості оцінити акт податкової перевірки.

Відповідач вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про порушення строків службового розслідування. Так, за мотивованим рапортом голови комісії зі службового розслідування Генеральним прокурором України 30 березня 2017 року строк службового розслідування було продовжено до 10 травня 2017 року на підставі пункту 5.5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року №104, яка була чинною на момент проведення службового розслідування. У запереченнях на висновок службового розслідування, у позовній заяві та під час судового розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 на вказані обставини не посилався. Про них він зазначив лише в апеляційній скарзі, тому копію вказаного рапорту було надано саме в суд апеляційної інстанції.

Інші учасники справи не надали суду своїх відзивів на касаційну скаргу.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що позивач працює в органах прокуратури з 2 грудня 2006 року, обіймав посади помічника слідчого районної прокуратури, старшого слідчого, слідчого в ОВС прокуратури міста Запоріжжя, прокурора, старшого прокурора відділу прокуратури міста Запоріжжя, з серпня 2014 року прокурора відділу Генеральної прокуратури України. З 19 липня 2016 року у зв`язку з реорганізацією Департаменту призначений прокурором цього ж відділу Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності.

15 лютого 2017 року до Генеральної прокуратури України надійшло звернення групи народних депутатів України стосовно можливих порушень вимог кримінального процесуального законодавства працівниками Генеральної прокуратури, зокрема ОСОБА_1 , під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному проваджені за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України щодо службових осіб товариства з обмеженою відповідальністю « 3С Авто Еліт».

Наказом Генерального прокурора України від 10 березня 2017 року №74 з метою перевірки зазначеної інформації призначено службове розслідування, за результатами якого складено висновок, затверджений 14 квітня 2017 року Генеральним прокурором України, про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Згідно пункту 1 резолютивної частини наказу Генерального прокурора України від 14 квітня 2017 року №07-дц за неналежне виконання службових обов`язків, грубе порушення правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості і незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури позивачу оголошено догану.

Не погоджуючись із цим наказом ОСОБА_1 21 квітня 2017 року направив Генеральному прокурору України свої заперечення на висновок від 14 квітня 2017 року. Після вивчення цих заперечень Генеральний прокурор України дав письмове доручення Генеральній інспекції надати відповідь позивачу про відсутність підстав для скасування висновку і наказу від 14 квітня 2017 року.

У матеріалах справи наявний висновок службового розслідування щодо працівників Генеральної прокуратури України, у тому числі ОСОБА_1 , затверджений Генеральним прокурором України від 14 квітня 2017 року.

У ході означеного службового розслідування, а також під час судового розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, встановлено, що СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області розслідувалося кримінальне провадження №32015160000000287 за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України щодо ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах посадовими особами товариства з обмеженою відповідальністю « 3С Авто Еліт».

Підставою внесення відомостей до ЄРДР став акт ДПІ в Овідіопольському району ГУ ДФС в Одеські області від 20 липня 2017 року «Про результати документальної планової перевірки товариства « 3С Авто Еліт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2014 року.

Однак постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі №815/7042/16, яка набрала законної сили 11 травня 2016 року, висновки, встановлені зазначеним актом перевірки, визнані необґрунтованими й незаконними, порушення податкового законодавства не доведено, а складені на підставі акту податкові повідомлення-рішення скасовані.

Враховуючи це рішення суду, а також інші обставини, 13 квітня 2016 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Судами встановлено, що з ініціативи позивача це кримінальне провадження було витребувано до Генеральної прокуратури України, де 1 листопада 2016 року постанову про закриття провадження скасовано і 3 листопада 2016 року ОСОБА_1 його об`єднано з іншим кримінальним провадженням №32013170000000044.

У подальшому в межах кримінального провадження №32013170000000044 слідчим 8 листопада 2016 року винесено постанову про визнання речовими доказами грошових коштів, які перебувають на рахунках товариства « 3С Авто Еліт» у декількох банківських установах. Ця постанова була обґрунтована актом податкової перевірки, на підставі якого були прийняті податкові повідомлення-рішення, які постановою суду у справі №815/7042/16 скасовані.

Суди встановили, що позивач протягом листопада 2016 року - лютого 2017 року за умови, що жодній особі товариства « 3С Авто Еліт» не було повідомлено про підозру, особисто підготував і погодив численні клопотання слідчого ДФС до слідчих суддів про накладення арешту на грошові кошти цього товариства.

Так, протягом листопада 2016 року - лютого 2017 року позивач погодив і особисто склав 22 клопотання про накладення арештів на грошові кошти товариства « 3С Авто Еліт», які знаходяться на одних і тих самих банківських рахунках. Одним із доказів вчинення кримінального правопорушення й необхідності накладення арешту у цих клопотаннях вказано акт перевірки від 20 липня 2015 року. Однак, при розгляді 20 таких клопотань слідчим суддям не була повідомлена інформація про те, що висновки акту податкової перевірки визнано судом у справі №815/7042/16 неправомірними, а прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення - скасовані.

Надалі слідчі судді скасовували накладені за цими клопотаннями арешти за скаргами представників товариства « 3С Авто Еліт» у зв`язку з тим, що їм не було відомо про існування вказаного рішення адміністративного суду. Зокрема, ухвалами слідчих суддів від 24 листопада 2016 року у справі №761/41123/16-к, від 1 грудня 2016 року у справі №761/41125/16-к, від 1 грудня 2016 року у справі №761/41125/16-к, від 2 грудня 2016 року у справі №761/41129/16-к та іншими, скасовано накладені арешти з тих підстав, що суддям не було відомо про постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі №815/7042/16, яка набрала законної сили і є обов`язковою для виконання.

Внаслідок накладених арештів на рахунки товариства « 3С Авто Еліт» товариство не мало можливості вчасно виплачувати заробітну плату і належним чином виконувати свої зобов`язання перед контрагентами, що в цілому призвело до завдання збитків цьому товариству і погіршення його ділової репутації.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

За визначенням статті 4 цього Закону організація і діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Організацію, засади і порядок діяльності Генеральної прокуратури України визначаються Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами, міжнародно-правовими договорами, наказами, розпорядженнями, вказівками, інструкціями Генерального прокурора України, положеннями про самостійні структурні підрозділи, а також Регламентом Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 12 квітня 2012 року №35.

Статтею 43 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: (1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; (2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; (3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; (4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; (5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; (6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; (7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; (8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; (9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, види дисциплінарних стягнень, строки їх застосування тощо визначено положеннями статей 44-50 Закону України «Про прокуратуру», які відповідно до абзацу третього пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» набрали чинності 15 квітня 2017 року, тобто вже після виникнення спірних правовідносин.

Одночасно, відповідно до підпункту 5 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року №1796-ХІІ.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту прокуратури України (далі в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор України та підлеглі йому прокурори здійснюють вищий нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів. Важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

Частиною першою статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України визначено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

За статтею 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарними стягненнями є: (1) догана; (2) пониження в класному чині; (3) пониження в посаді; (4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; (5) звільнення; (6) звільнення з позбавленням класного чину.

Згідно частини першої статті 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналіз вищезазначених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що одним із видів дисциплінарних стягнень, яке може бути застосовано до прокурора за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків є догана. Такий вид стягнення до прокурора має право застосовувати Генеральний прокурор України.

Згідно з наказом Генерального прокурора України від 19 грудня 2012 року №4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» при вирішенні питань щодо погодження клопотань слідчих про проведення слідчих (розшукових) дій необхідно ретельно перевіряти наявність відповідних підстав; принципово реагувати на всі факти порушення вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні слідчих (розшукових) дій; принципово реагувати на неналежне виконання процесуальних повноважень щодо контролю за законністю дій слідчих, за якісним розслідуванням і розкриттям злочинів; при виконанні процесуальних функцій реагувати на будь-які порушення закону, що обмежують права учасників судового провадження (пункти 6.1, 6.5, 12.1, 18.2).

Статтею 4 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури визначено, що професійна діяльність працівників прокуратури ґрунтується на принципах: верховенства права та законності, професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури.

Статтями 5, 9 цього Кодексу визначено, що працівник прокуратури зобов`язаний діяти законно і в межах своєї компетенції, а також справедливо, неухильно дотримуючись вимог закон щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокурора у процесуальній діяльності він не може використовувати докази, отримані незаконним шляхом.

За статтею 10 цього Кодексу працівник прокуратури повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Стосовно аргументів касаційної скарги про порушення судами норм матеріального права колегія суддів зазначає наступне.

Як встановили суди першої й апеляційної інстанцій, позивач, заявляючи численні повторні клопотання про накладення арешту на грошові кошти товариства « 3С Авто Еліт», вважав недоцільним повідомляти слідчих суддів про необґрунтованість висновків акту податкової перевірки, встановлену судами адміністративної юрисдикції.

Комісія з проведення службового розслідування і Генеральний прокурор України дійшли висновку, що надання слідчим суддям такої інформації було доцільним і обов`язковим. Незазначення позивачем вказаної інформації дійсно призвело у певних випадках до скасування арешту грошових коштів юридичної особи після того, як судам було повідомлено про ці обставини. Тобто дії позивача мали для юридичної особи негативні наслідки, яких можна було уникнути.

Відповідно до статті 171 КПК України до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У своєму рішенні від 10 травня 2011 року Європейський суд з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Критерії дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, є оціночним.

Як правильно зазначає відповідач, суди не встановили фактів втручання членів комісії, які проводили службове розслідування щодо позивача, в роботу прокурора та порушення прав позивача. Тому твердження скаржника про порушення принципів незалежності і самостійності при прийнятті рішень прокурором і слідчим є безпідставними.

Крім того, суди врахували, що відповідач застосував до позивача найм`якіший із видів дисциплінарних стягнень.

За таких обставин справи правильними є висновки судів першої й апеляційної інстанцій щодо правомірності прийняття оскаржуваного наказу в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Щодо аргументів касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права Верховний Суд зазначає таке.

Доводи скаржника про порушення відповідачем строку проведення службового розслідування спростовуються рапортом голови комісії з проведення службового розслідування - заступника начальника управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Міськіва Д.М. від 30 березня 2017 року, на підставі якого Генеральним прокурором України було продовжено строк службового розслідування до 10 травня 2017 року (а.с.76, т.2).

У запереченнях на висновок службового розслідування, у позовній заяві та під час судового розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 на вказані обставини не посилався. Про них він зазначив лише в апеляційній скарзі, тому відповідач надав копію вказаного рапорту лише в суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини третя, четверта статті 308 КАС України).

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права в частині прийняття нових доказів.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Враховуючи зазначене й обмеження повноважень суду касаційної інстанції лише перевіркою правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд відхиляє аргументи касаційної скарги щодо неправильної оцінки доказів і неправильного встановлення обставин справи судами попередніх інстанцій.

Підсумовуючи зазначене, Верховний Суд констатує, що суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що доводи, наведені у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої й апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного перегляду справи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями  341,  343,  349,  350,  355,  356,  359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року і постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….
Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду