УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/1404/17 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С.Ф. 
Категорія 62 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №293/1404/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дівочківської територіальної громади в особі Дівочківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на жилий будинок у порядку спадкування,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,
на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області, ухвалене 19 березня 2018 року суддею Васильчуком С.Ф. у смт. Черняхові, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Дівочківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, у якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з жилого будинку АДРЕСА_1 та господарських будівель за даною адресою, а саме: сараю, вбиральні, колодязю, огорожі.
Обґрунтовувала вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька відкрилася спадщина на вищевказаний жилий будинок. Спадкоємцями померлого є вона, його син – ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його дочка – ОСОБА_5 за життя із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька не звертався. ОСОБА_5 також не скористалась своїм правом на отримання спадщини, у будинку не проживала, у 2012 році виїхала до Німеччини на постійне місце проживання і місце її знаходження їй не відоме. Черняхівською державною нотаріальною конторою їй повідомлено, що на час смерті ОСОБА_4 і протягом шести місяців після його смерті у будинку, крім неї, були зареєстровані ОСОБА_6 (син) та ОСОБА_6 (дочка), які від спадщини не відмовлялись, а тому видача їй свідоцтва про право на спадщину можлива лише в 1/3 частці. Разом з тим, вона постійно проживала у спірному будинку, проводила у ньому ремонтні роботи, обробляла земельну ділянку, фактично прийняла спадщину, тому вважає, що є всі підстави для визнання права власності на все спадкове майно. 
Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року до участі у справі у якості співвідповідача залучена  ОСОБА_2 . 
Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 та господарські споруди, розташовані за даною адресою, а саме: сарай, вбиральню, колодязь, огорожу загальною вартістю 86904 грн в порядку спадкування за законом після смерті батька – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вищевказане рішення суду.
На її думку, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд порушив її права, як спадкоємця після смерті їх батька – ОСОБА_4 , з яким згідно довідки сільської ради вона була зареєстрована у спірному будинку на день його смерті та протягом шести місяців після цього. Крім того, на час смерті батька вона була неповнолітньою, тому не могла самостійно оформити право власності на частину будинку. Про існування позовної заяви ОСОБА_1 та про розгляд даної справи їй стало відомо лише у лютому 2020 року. На думку ОСОБА_3 , позивачка приховала факт наявності ще одного спадкоємця.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_3 (а.с. 98).
У відзиві ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, вказала, що ОСОБА_3 пропустила строк на апеляційне оскарження рішення, оскільки знала про його наявність ще у лютому 2019 року. Крім того, остання на момент смерті батька у будинку не проживала та з часу досягнення повноліття, тобто з 15.07.1978 до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась, позов про продовження строку для прийняття спадщини не подавала, а звернулась до неї з позовом про визнання права власності на спірний будинок.
В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, ОСОБА_1 – не визнала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надіслала заяву про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без її участі. 
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник Дівочківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 – батько позивачки ОСОБА_1 . До смерті він проживав в АДРЕСА_1 . 
Для оформлення спадщини за законом після смерті батька позивачка звернулась до державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори, однак нотаріус постановою від 15.11.2017 відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку вищевказаного жилого будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно.
Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Дівочківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, 16.07.2015 за № 270 на день смерті ОСОБА_4 та на протязі 6 місяців після його смерті разом з ним були зареєстровані: дочка – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 27). 
Також судом встановлено, що у будинку після смерті ОСОБА_4 ніхто, крім позивачки, не проживав та заяв про прийняття спадщини не подавав. Зокрема, суд вказав, що її брат та сестра, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , на спадщину не претендують, ОСОБА_9 – помер. 
Постановою нотаріуса від 15.11.2017 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на 1/3 вищевказаного будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це нерухоме майно (а.с. 9).
Встановивши, що позивачка фактично прийняла спадщину після смерті батька, проте на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з чим нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкових прав, інші спадкоємці, які претендують на право на спадщину відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою права власності на спірний жилий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 .
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
ОСОБА_3 на підтвердження порушення оскаржуваним рішенням її прав та інтересів послалася на ту обставину, що є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_4 і до апеляційної скарги додала: рішення про встановлення факту батьківства та свідоцтво про народження, які підтверджують, що ОСОБА_4 є її батьком; свідоцтво про укладення шлюбу, яке підтверджує зміну прізвища; свідоцтво про смерть батька та довідку, видану сільським головою Дівочківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області №65 від 18.02.2020 (оригінал оглянутий судом апеляційної інстанції), згідно якої на день смерті та в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 77). 
За змістом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не  допускається  прийняття  спадщини    під    умовою    або з застереженнями.  Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він  фактично  вступив  в  управління  або  володіння спадковим майном;  2) якщо він подав державній нотаріальній  конторі  за  місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.  Зазначені в цій статті  дії  повинні  бути вчинені  протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.  
Вищевказані норми законодавства діяли на час смерті спадкодавця та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_11 на час відкриття спадщини була неповнолітньою і була зареєстрована разом з спадкодавцем у спірному будинку на час його смерті та шість місяців після цього, від спадщини не відмовлялась, остання є такою, що прийняла спадщину після смерті батька. 
Суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців померлого ОСОБА_4 , не з`ясував хто з них прийняв спадщину у встановленому законом порядку й, відповідно, не вирішив питання про залучення цих осіб до участі у справі. 
Отже, оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_3 , що у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування такого рішення та ухвалення колегією суддів нового - про залишення позову без задоволення, що, в свою чергу, не перешкоджає позивачці звернутись до суду з відповідним позовом правильно визначивши відповідачів у справі. 
Питання поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення вирішено Житомирським апеляційним судом в ухвалі від 10.03.2020, а тому аргументи відзиву на апеляційну скаргу щодо пропуску ОСОБА_3 такого строку колегія суддів відхиляє. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 з 01.09.1975 навчалась в м. Житомирі, тобто на момент смерті батька з ним не проживала, до будинку у подальшому не повернулась та не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не спростовує інформації органу місцевого самоврядування, яка надана на підставі погосподарської книги про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 разом з спадкодавцем на час його смерті та шість місяців після цього (а.с. 77), що є доказом вступу в управління чи володіння майном та вказує на прийняття нею спадщини. 
       Подання ОСОБА_3 позову до суду про визнання права власності на спірний будинок є правом останньої і такі аргументи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не вказують на правильність оскаржуваного рішення. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2018 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про залишення позову без задоволення.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1303,56 грн понесених нею судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді        

Повний текст постанови складений 22 травня 2020 року.