ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2020 року 
Київ
справа №П/811/361/16
адміністративне провадження №К/9901/6669/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів - Білак М.В., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року (суддя Момонт Г.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року (судді: Круговий О.О., Нагорна Л.М.   Юхименко О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Апеляційного суду Кіровоградської області, у подальшому уточненим, просила суд:
- визнати дії відповідача в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») неправомірними;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що листом від 06 квітня 2016 року №176/16 їй відмовлено у здійсненні перерахунку і виплаті заробітної плати відповідно до вимог частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки в кошторисі на 2016 рік не передбачено коштів на здійснення перерахунку, а також у зв`язку з тим, що позивач не подала свої розрахунки на підставі яких просить виплатити заробітну плату за вказані періоди. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та не виплаті їй заробітної плати неправомірними, що зумовило звернення до суду.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Апеляційного суду Кіровоградської області стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції з 26 жовтня 2014 року, та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції від 29 березня 2015 року. Зобов`язано Апеляційний суд Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції з 26 жовтня 2014 року, та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції від 29 березня 2015 року, з урахуванням усіх надбавок, які нараховувалися ОСОБА_1 залежно від розміру посадового окладу. В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що позивачка має право на отримання заробітної плати визначеної Законом України «Про судоустрій та статус суддів», право позивача на отримання належної заробітної плати не залежить від фактично профінансованого Державою кошторису на 2016 рік, оскільки оплата праці працівників апарату суду є обов`язком відповідача відповідно до Закону.
Тому, з метою захисту гарантованого Конституцією та частиною 2 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» прав позивачки, суди дійшли висновку, що належним способом юридичного захисту порушених прав ОСОБА_1 є визнання протиправною бездіяльність Апеляційного суду Кіровоградської області, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату заробітної плати у період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року з урахуванням розміру посадового окладу визначеного відповідно до абзацом другим частини першої статті 144 Закону "Про судоустрій і статус суддів", у редакції від 26 жовтня 2014 року, а у період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року - визначеного згідно з абзацом 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції від 29 березня 2015 року.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що змінами внесеними п.5 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" до частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за працівниками апарату суду визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах, однак у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах, правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації такого права. Відповідач вважає, що правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу" та на основі Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Закону України "Про оплату праці" розмір заробітної плати працівників апарату судів повинен був встановлюватися Кабінетом Міністрів України. Також, заявник вказує на відсутність будь-якого затвердженого механізму реалізації перерахунку заробітної плати за минулий період, адже всі розрахунки здійснюються в електронній формі за допомогою спеціальних бухгалтерських програм в яких за основу вводяться дані затвердженого штатного розпису. Окрім того, просить взяти до уваги, що розуміючи ситуацію яка склалася із оплатою праці працівників апарату суду та тих колізій, які виникли на законодавчому рівні Державна судова адміністрація України, а відповідно і Апеляційний суд Кіровоградської області здійснюючи наближення асигнувань бюджетних коштів постійно доводили рівень заробітної плати працівникам апарату суду до належного рівня шляхом виплати премій.
Позиція інших учасників справи
Від позивачки до суду не надходили заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Апеляційного суду Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року.
15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.
На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дану касаційну скаргу разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі суддя - доповідач - Бевзенко В.М., суддів: Шарапа В.М., Данилевич Н.А.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року № 648/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В.М.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: суддя - доповідач Загороднюк А. Г., суддів: Білак М.В., Соколов В. М.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 02 червня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 17 лютого 2014 року переведена на посаду помічника судді тимчасово на час виконання суддею повноважень на підставі Наказу №49-а/к від 12 лютого 2014 року. Того ж дня їй присвоєно 11 ранг державного службовця.
25 березня 2016 року позивач звернулась із заявою до голови Апеляційного суду Кіровоградської області про здійснення перерахунку та виплати заробітної плати, згідно посадового окладу встановленого за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції від 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».
Листом від 06 квітня 2016 року №176/16 позивачу відмовлено в здійсненні перерахунку і виплати заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до вимог частини першої статті 144 «Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції від 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 29 березня 2015 року відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону 29 березня 2015 року, оскільки в кошторисі на 2016 рік не передбачено коштів на здійснення перерахунку оскільки не подано розрахунків, на підставі яких вона просила виплатити заробітну плату за вказані періоди.   
Не погоджуючись з відмовою відповідача в проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі визначеному Законом позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення   КАС України   у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Підпунктом 59 пункту 3 Розділу ХІІ Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№ 41-45, ст. 529) доповнено абзацом другим такого змісту: При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Абзацом 2 підпункту 1 пункту 13 Розділу ХІІ Закону України №1697-VII визначено, що Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 13 Розділу ХІІ Закону України №1697-VII Кабінет Міністрів України   у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою   забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Частиною першою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №92-VIІІ (далі - Закону №92-VIІІ ) встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.   
Згідно із абзацом 2 підпункту 2 пункту 13 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №92-VIІІ Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Відновідно до частин 7,8 статті 33 закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII: (далі - Закону №3723-XII) умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи       державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР) встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону
Згідно із частиною першою статті 13 Закону №108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.
Абзацом 1 частини першої статті 142 Закону № 2453-VI (в редакції до Закону №92-VIІІ ) визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до абзацу 1,3 частини другої статті 142 Закону № 2453-VI (в редакції до Закону №92-VIІІ ) Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють   Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції.
Статтею 143 Закону № 2453-VI (в редакції до Закону №92-VIІІ) встановлено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.   
Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Суд зазначає, що на час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов`язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.
Суд також зауважує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» є спеціальним законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників апарату суду, як таких, що фінансуються з державного бюджету та встановлює повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників апарату суду.
Таким чином, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року  Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, Апеляційний суд Кіровоградської області не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладене, Суд вважає, що рішенням суди попередніх інстанцій прийшли до помилкових висновків про неправомірність дій скаржника та необґрунтовано задовольнили позовні вимоги позивачки.   
Суд зауважує, що аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року (справа № 822/5716/15), від 06 червня 2018 року (справа № 820/2651/16), від 07 лютого 2018 року (справа № 818/370/16).
Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про протиправність дій скаржника.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
На наведені обставини суди попередніх інстанцій уваги не звернули, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи касаційної скарги спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанцій та приймаються Судом в якості належних.
Стаття 351 КАС України визначає підстави для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, зважаючи на приписи статті 351 КАС України, касаційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області необхідно задовольнити, скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року та прийняти нову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.   
Судові витрати
Судом також зазначається, що повернення та стягнення судових витрат, понесених суб`єктом владних повноважень у вигляді сплати судового збору, процесуальним законодавством не передбачено (ст. 139 КАС України). Таким чином, вимоги скаржника щодо стягнення на його користь з позивача судових витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн та за подання касаційної скарги - у розмірі 661,44 грн не підлягають до задоволення.
Керуючись статтями 139, 341, 344, 345, п.3 ч.1.ст.349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області задовольнити.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                                А.Г. Загороднюк
Судді                                                                                                      М.В. Білак 
                                                                                                    В.М. Соколов