ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
Справа № 643/8176/19
Провадження № 22-ц/818/1758/20
10 березня 2020 року         
м. Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого         – Сащенко І.С.
суддів          – Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.
за участю секретаря Іманвердізаде А.А.
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 10 січня 2020 року (суддя Попова В. О.) по справі за заявою  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича про забезпечення позову,-
встановив:
У січні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ципліцького Д.О. звернувся до Орджонікідзевського   районного   суду   м.  Харкова  з заявою про забезпечення позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно. 
Необхідність  забезпечення  позову  шляхом  накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 обгрунтовував тим, що між сторонами виник спір про звернення стягнення на нерухоме майно за договором позики, тому  подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, а невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим чи утрудненим виконання рішення суду в разі задоволення позову .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 10 січня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ципліцького Д.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити.
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права. Зазначає, що в даному випадку наявні всі підстави для забезпечення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що будь-яких дій щодо відчуження квартири або підготовки для її відчуження, яка є його спадщиною він не вчиняв. Вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована та задоволенню не підлягає.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктами 3 та 10 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.
Пунктом 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Виділені матеріали справи свідчать про те, що в провадженні Орджонікідзеського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на спадкове майно, предметом якого є звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23.12.2011 року у справі № 2-2352/11 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму основного боргу за договором позики. Загальний розмір задоволених судом вимог становить 628 408, 49 гривень. Рішення набрало законної сили 03.01.2012 року.
Боржник ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її спадкоємцем є відповідач ОСОБА_2 . Також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_4 
04.01.2019 року ОСОБА_1 в шестимісячний строк з моменту, коли кредитор дізнався про смерть боржника звернувся до спадкоємців ОСОБА_6 у межах спадкової справи 827/2016.
24.01.2019 року на адресу спадкоємця ОСОБА_6 - ОСОБА_2 направлено вимогу про необхідність задоволення вимоги кредитора ОСОБА_1 у розмірі 627 772, 06 гривень шляхом одноразового платежу, яка не була отримана.
Станом на 28.02.2019 року свідоцтво про право на спадщину спадкоємцем не отримано.
Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції посилався на те, що до розгляду справи не залучено співвідповідачів, а саме ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.3 ст. 53 ЦПК України суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обовязки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
За таких обставин, той факт, що ОСОБА_7 не залучено до участі у справі не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Крім того, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на неналежне посвідчення повноважень адвоката, а саме те, що в якості підтвердження повноважень представника не може бути наданий електронний ордер.
Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Частиною четвертою ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги затверджено Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41.
Так, згідно п. 2-11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України.
В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.
Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі "Особистого кабінету адвоката" на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua слідуючи командам системи.
Облік згенерованих ордерів здійснюється автоматично системою управління електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України. Історія генерування ордерів відображається у відповідному розділі "Особистого кабінету адвоката" на офіційному веб-сайті НААУ та у адміністративній частині електронної бази даних ЄРАУ.
Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
В даному випадку ордер АХ №1003006 від 21.10.2019 року було згенеровано у розділі "Особистого кабінету адвоката" на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів Україн:: www.unba.org.ua, а його форма повністю відповідає типовій формі, затвердженій вказаним рішенням.
Таким чином, ордер АХ №1003006 від 21.10.2019 року є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта у даній справі.
Доводи апеляційної скарги спростовують помилкові висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням постанови про задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
постановив:
           Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_3  – задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 10 січня 2020 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 в особі в особі представника ОСОБА_3 – задовольнити.
Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкту: 143141963101), що на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12.03.2020 року.

Головуючий        І.С. Сащенко

          Судді                                                                               А.І. Овсяннікова  

       І.П. Коваленко