Справа № 145/1870/19 
Провадження № 33/801/136/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Лінкевича Богдана Петровича,
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2020 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 364837 від 25 жовтня 2019 року водій ОСОБА_1 25 жовтня 2020 року о 20 год. 15 хв., в с. Калнишівка, по вул. Польовій, керував автомобілем "ОРЕL VЕСТRА", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в КП "ВОНД"Соціотерапія" результат огляду - алкогольне сп`яніння 2,46 проміле.
       Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з нього судовий збір в сумі 420,40 грн. в дохід держави.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 від підпису та пояснення в протоколі відмовився; поясненнями свідка ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні, висновком КП "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" № 2903 від 25 жовтня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_1 25 жовтня 2019 р. о 22:05 год. виявлено алкогольне сп`яніння - 2,60 проміле.
       Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 з`являвся на кожне судове засідання, окрім того часу коли перебував на стаціонарному лікуванні, про що надав відповідну довідку. Також зазначив що він являється інвалідом третьої групи та проходить професійну реабілітацію в Державній реабілітаційній установі «Центр комплексної реабілітації осіб з інвалідністю «Поділля». Вказав, що з`явитись на судове засідання, призначене на 24 січня 2020 року о 09 год. 24 хв. не міг, оскільки в цей день, по заздалегідь запланованому графіку, проходив курс лікувальних заходів. Крім того заявник звертає увагу, що просив викликати в судове засідання свідків, які залучались працівниками поліції, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак в судовому засіданні вказаних свідків допитано не було. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує, що вживав алкогольні напої, однак звертає увагу, що він не керував транспортним засобом, оскільки автомобіль був несправний.
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лінкевича Б.П., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм КУпАП під час розгляду справи.
Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.
На переконання апеляційного суду вказані вимоги процесуальних норм КУпАП не дотримані суддею суду першої інстанції, оскільки розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , яким було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на поважність причини такої неявки (проходження реабілітаційного лікування в ДРУ «Центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю «Поділля» (а.с. 45)) та висловлено бажання надавати особисті пояснення і взяти участь у розгляді справи, про що обґрунтовано наголосив останній в своїй апеляційній скарзі.
Враховуючи зазначені факти, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції були порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого судове рішення, прийняте за відсутності особи є незаконним, через порушення норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі та у розгляді її в суді будь-якої інстанції, що стосується її прав і обов`язків, у порядку, передбаченому законом, а також користуватися правовою допомогою захисника та реалізовувати у встановлений спосіб інші процесуальні права, передбачені законом.
З огляду на викладене, зокрема через допущені судом у ході розгляду матеріалів даної справи процесуальні порушення, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ОСОБА_1  постанова суду підлягає скасуванню.
Слід також вказати, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є ряд суперечностей на які вказує ОСОБА_1 у своїх поясненнях. 
Так, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину категорично не визнавав та надав пояснення, що 25 жовтня 2019 року він автомобілем "ОРЕL VЕСТRА" не керував, в зв`язку з його технічною несправністю. Здійснюючи ремонт автомобіля протягом декількох годин та так і не відремонтувавши його, разом з товаришем ОСОБА_5 вживали в салоні автомобіля алкогольні напої. На пропозицію поліції пройти медичний огляд він погодився, оскільки зазначав їм, що автомобілем не керував. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт керування ним автомобілем та зупинки його працівниками поліції матеріали справи не містять. Натомість його покази повністю підтверджуються поясненнями, наданими в суді першої інстанції свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які судом не взяті до уваги. Натомість, свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, та яких при його складенні не було суд не допитав, поклавши в основу свого рішення лише пояснення інспектора поліції Гоголя М.П. 
З метою перевірки показань ОСОБА_1 , апеляційний суд вживав заходи щодо виклику з метою допиту в якості свідків:  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та інспектора СРПП № 3 Тиврівського В.П. ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення.
При цьому, допитати зазначених свідків та інспектора поліції в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим.
       Таким чином, слід констатувати, що апеляційним судом, з метою перевірки показань ОСОБА_1 , були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення та був на місці події, а також вказаних свідків, які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги покази допитаних свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає належним та допустимим доказом, з підстав відсутності будь-яких доказів неправдивості його показань.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1  транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи є документом, який констатує виявлення адміністративного правопорушення та не може бути єдиним та безперечним доказом вини особи, відносно якої він складений, як і пояснення свідків, які взагалі не підтверджують обставин події, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім викладеного, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень п.1.3, п.3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» (далі Інструкція) затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».
Разом з цим, інспектором СРПП № 3 Тивріського ВП Гоголем М.П., який здійснював оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на підтвердження своїх пояснень наданих в суді першої інстанції, до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудної камери, який міг би підтвердити чи спростувати дотримання ним вимог КУпАП
Виходячи з викладеного, в матеріалах справи є ряд суперечностей, які суд не перевірив, та розглянув справу про адміністративне правопорушення без забезпечення можливості ОСОБА_1 скористатися правами, передбаченими ст. 368 КУпАП.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову.
Таким чином, апеляційний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції, вважає за необхідне прийняти нову постанову, за наслідками перегляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому враховує наступне. 
Строки накладення адміністративного стягнення врегульовано статтею 38 КУпАП. За змістом положень частин 2, 5 даної статті якщо справа про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення; у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 364837 від 25 жовтня 2019 року, події інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП мали місце 25 жовтня 2019 року, тобто на день розгляду його апеляційної скарги Вінницьким апеляційним судом на постанову Тиврівського районного суду від 24 січня 2019 року, закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року та науково-консультативним висновком НКР при ВАСУ, відповідно до якого під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.
Враховуючи викладене, з урахуванням положень ч. 2,5 ст. 38 КУпАП, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості встановити об`єктивну істину у справі в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                О.Ю. Береговий