КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 червня 2020 року 
м. Київ
справа №756/2765/15-ц 
провадження № 22-ц/824/6515/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
представник відповідача ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року /суддя Шевчук А.В./
у справі за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставлене майно шляхом визнання права власності, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся з вимогами про  звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки I-VAN модель А07А-30, тип: Автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2011; автомобіль марки I-VAN модель А07А -30, тип: Автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , рік випуску 2011; автомобіль марки I-VAN модель А07А1 -30, тип: Автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , рік випуску 2008; автомобіль марки I-VAN модель А07А -30, тип: Автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 , рік випуску 2010 , шляхом передачі даного майна у власність Кредитної спілки «Співдружність».
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року позов задоволено. Звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки I-VAN модель А07А-30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску; автомобіль марки I-VAN модель А07А-30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , 2011 року випуску; автомобіль марки I-VAN модель А07А1 -30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , 2008 року випуску; автомобіль марки I-VAN модель А07А-30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_10 , 2010 року випуску, шляхом передачі у власність КС «Співдружність» у рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання за договором кредитної лінії №130411/с від 16 квітня 2013 року./ т. 1 а.с. 235-238/
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , через свого представника, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається, на ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» а саме на ст. 29 в якій визначено, що боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлене зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Та вважає, що за таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому ст. 30 цього Закону. Апелянт наголошує на тому, що визнання права власності на предмет застави є позасудовим способом врегулювання подібних правовідносин. Також наголошував на тому, що умова договору застави про її припинення повним виконанням зобов`язання боржником за кредитним договором, не може вважатись встановленим сторонами договору строком припинення застави.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 16 квітня 2013 року між КС «Співдружність» і ОСОБА_6 укладено договір кредитної лінії № 130411/с, відповідно до умов якого спілка відкрила позичальнику кредитну лінію з лімітом у сумі 145 000 гривень, у межах якого він може отримувати будь-які суми кредиту та зобов`язується повертати їх на умовах, передбачених договором. Кредит надано строком на 24 фактичні місяці від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року з ОСОБА_6 на користь КС «Співдружність» стягнено заборгованість за вказаним договором, яка станом на 20 жовтня 2014 року складає 662 075,23 гривень і складається із: 141 395,25 гривень - заборгованості за тілом кредита, 504 221,28 гривень - заборгованості за процентами і 16 458,70 гривень пені. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 травня 2015 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року в частині відмови у стягненні штрафу скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь КС «Співдружність» 70 697,63 гривень штрафу за договором кредитної лінії від 16 квітня 2013 року. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року з ОСОБА_6 на користь КС «Співдружність» стягнено 250 269, 59 гривень заборгованості за процентами і 7 270,79 гривень пені за період з 21 жовтня 2014 року по 16 квітня 2015 року.
Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 1 лютого 2015 року ОСОБА_6 мав борг у розмірі 885 981,13 гривень, з яких: 141 395,25 гривень заборгованості за тілом кредита, 651 272,34 гривень заборгованості за процентами, 70 697,63 гривень штрафу і 22 615,91 гривень пені.
Згідно з фінансовою довідкою від 1 березня 2017 року, наданою КС «Співдружність», у порядку виконання зазначених рішень з пенсії ОСОБА_6 стягнено 11 875,79 гривень, загальна сума боргу станом на 1 березня 2017 року становить 981 012,85 гривень, тобто судові рішення про стягнення заборгованості не виконані.
У забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії № 130411/с 16 квітня 2013 року між КС «Співдружність» і ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу, згідно з яким в заставу передано наступне майно: автомобіль марки I-VAN модель А07А-30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску; автомобіль марки I-VAN модель А07А-30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , 2011 року випуску; автомобіль марки I-VAN модель А07А1 -30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , 2008 року випуску; автомобіль марки I-VAN модель А07А-30, тип - автобус пасажирський-D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_10 , 2010 року випуску.
У пункті 1.4 сторони узгодили, що заставна вартість предмета застави складає 110 000 гривень.
Відповідно до пункту 2.3 договору застави транспортного засобу заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо кредит та/або проценти та/або штрафні санкції, забезпечені заставою, не будуть сплачені у строки, передбачені кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором та цим договором.
Згідно з пунктом 3.3.5 договору застави транспортного засобу у разі невиконання боржником та заставодавцем умов кредитного договору або цього договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги в повному обсязі, включаючи дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором, а також витрат, пов`язаних з утриманням предмета застави і виконанням забезпеченого заставою зобов`язання.
Заставодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет застави згідно з Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (пункт 3.3.6 договору застави транспортного засобу).
Відповідно до п. 5.2 договору застави задоволення заставодержателем своїх вимог за рахунок предмету  застави можливе, на розсуд заставодержателя, наступними шляхами:
- набуття права власності заставодержателем на предмет застави після одержання ним предмету застави у володіння, при цьому заставодержатель в порядку, встановленому законодавством, повідомляє заставодавця та інших обтяжувачів предмету застави про свій намір набути право власності на предмет застави;
- добровільної передачі заставодержателю предмету застави у власність або для подальшої його реалізації (можливе лише за згодою заставодержателя); 
- реалізації предмету застави заставодавцем з письмового дозволу заставодержателя (з обов`язковим направленням виручених коштів на погашення боргу), в порядку, передбаченому Законом України «Про заставу»;
- звернення стягнення на предмет застави;
- іншим  шляхами на розсуд заставодержателя відповідно до чинного законодавства України.
4 лютого 2015 року КС «Співдружність» направила ОСОБА_4 вимогу щодо транспортування заставлених транспортних засобів за адресою місцезнаходження кредитної спілки для передачі у власність заставодержателю в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 , яка майновим поручителем не виконана.
25 вересня 2017 року ОСОБА_4 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернувся до голови правління КС «Співдружність» із заявою, в якій запропонував прийняти від заставодавця ОСОБА_4 у якості повного добровільного виконання зобов`язань за договором застави суму коштів, яка дорівнює заставній вартості майна, у розмірі 110 000 гривень, що не передбачено договором застави.
Позивач відмовився від прийняття цієї суми у рахунок повного виконання договору застави, зазначаючи про можливість її прийняття лише як часткового погашення заборгованості.
9 жовтня 2017 року ОСОБА_4 вніс на депозитний рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суляєвої А. Р. грошові кошти у розмірі 110 000 гривень для передачі КС «Співдружність» у рахунок виконання своїх вимог за договором застави транспортного засобу від 16 квітня 2013 року. Вказані кошти КС «Співдружність» отримала 13 листопада 2017 року.
Справа судоми розглядалась неодноразово.
Останньою постановою Апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2018 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що погоджена сторонами у договорі заставна вартість предмета застави у сумі 110 000 гривень є максимальним розміром вимоги, що забезпечена обтяженням, тому, враховуючи внесення такої суми ОСОБА_4 на депозит нотаріуса, застава припинена в силу статті 29 Закону України «Про заставу».
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд вказав на те, що Апеляційний суд, обмежившись при перегляді справи помилковим посиланням на припинення застави у зв`язку з внесенням ОСОБА_4 у депозит нотаріуса 110 000 гривень, у порушення зазначених вимог процесуального законодавства не дослідив зібрані у справі докази, а саме: доданий до позову розрахунок заборгованості, судові рішення, якими стягнено з ОСОБА_6 заборгованість, та відомості про часткове погашення цієї заборгованості, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено таке.
Застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України належить до забезпечувальних обтяжень.
Обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (статті 21, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).
Відповідно до пункту 2.3 договору застави транспортного засобу заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо кредит та/або проценти та/або штрафні санкції, забезпечені заставою, не будуть сплачені у строки, передбачені кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором та цим договором.
Згідно з пунктом 3.3.5 договору застави транспортного засобу у разі невиконання боржником та заставодавцем умов кредитного договору або цього договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги в повному обсязі, включаючи дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором, а також витрат, пов`язаних з утриманням предмета застави і виконанням забезпеченого заставою зобов`язання.
Заставодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет застави згідно з Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (пункт 3.3.6 договору застави транспортного засобу).
Відповідно до п. 5.2 договору застави задоволення заставодержателем своїх вимог за рахунок предмету  застави можливе, на розсуд заставодержателя, наступними шляхами:
- набуття права власності заставодержателем на предмет застави після одержання ним предмету застави у володіння, при цьому заставодержатель в порядку, встановленому законодавством, повідомляє заставодавця та інших обтяжувачів предмету застави про свій намір набути право власності на предмет застави;
- добровільної передачі заставодержателю предмету застави у власність або для подальшої його реалізації (можливе лише за згодою заставодержателя); 
- реалізації предмету застави заставодавцем з письмового дозволу заставодержателя (з обов`язковим направленням виручених коштів на погашення боргу), в порядку, передбаченому Законом України «Про заставу»;
- звернення стягнення на предмет застави;
- іншим  шляхами на розсуд заставодержателя відповідно до чинного законодавства України.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. 
Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. 
Позивач звернувся з вимогами звернути стягнення на предмет застави, шляхом передачі предмета застави у власність.
Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, згідно якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:
1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом;
2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;
3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;
4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери;
5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Згідно статті 27 цього Закону якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені правові наслідки невиконання вимог обтяжувала, відповідно до якої якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов`язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.
Право обтяжувала на продаж предмета забезпечувального обтяження встановлено статтею 30 цього Закону, відповідно до якої обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов`язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.
Такої процедури позивачем не дотримано, як і не дотримано вимог п. 5.2 договору застави, обрано невірний спосіб захисту своїх прав, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 

 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року - задовольнити.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року -скасувати, позов Кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставлене майно, - залишити без задоволення.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий:                                        Судді: