ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 р.	Справа № 520/2494/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року (постановлену суддею Спірідонов М.О.)  по справі № 520/2494/2020 за позовом        ОСОБА_1  до       Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)               про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Щепелевої Г.М. від 06.02.2020 р. про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 53467680.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 р. позов задоволено.
Не погодившись  із рішенням  суду першої  інстанції,  відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 р.  та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України  “Про  виконавче провадження”,  Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржувана постанова обґрунтована та не підлягає скасуванню.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про  дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове  засідання  всіх учасників справи, фіксування судового засідання  за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не  підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що виконавчим написом р. № 454, виданим 08.04.2010 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. запропоновано звернути стягнення  на нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартир від 27.04.2004 р. та за рахунок коштів отриманих від реалізації вищевказаного майна запропоновано задовольнити вимоги АКБ «Золоті Ворота» в розмірі 2106878,10 грн.
Постановою старшого державного виконавця Дзержинського  відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області   відкрито  виконавче поводження № 53467680 з виконання  вищевказаного напису. 
Одночасно вказаною постановою з боржника стягнуто виконавчий збір/основну  винагороду приватного виконавця  у розмірі 210687,81 грн. 
10.09.2018 р. постановою старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби  м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області замінено сторону виконавчого провадження № 53467680, а саме,  стягувача у  ПАТ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» на ТОВ «Фінансова компанія Горизонт».
Судовим розглядом встановлено, що 21.01.2020 р. квартира  позивача, яка є предметом іпотеки,  продана за  772800 грн., що підтверджується актом старшого  державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.02.2020  р. про реалізацію предмету іпотеки.
Ухвалою Дзержинського  районного суду м. Харкова  від 05.02.2020 р. по справі № 638/11742/19 зупинено стягнення на підставі  виконавчого напису р. № 454, виданого 08.04.2010 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицької А.П. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, двохкімнатної квартири, загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті. 
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.02.2020 р. закінчено  виконавче провадження № 53467680 з виконання  виконавчого напису р. № 454, виданого 08.04.2010 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П.
06.02.2020 р. старшим  державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні № 53467680 у розмірі 210687,81 грн. та вказано, що залишок нестягнутого виконавчого збору  станом на 06.02.2020 р.  складає 143520,04 грн. 
Не погоджуючись з  вищевказаною постановою відповідача  про стягнення виконавчого  збору, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова необґрунтована та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем помилково визначена сума виконавчого збору та при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не враховано ухвалу Дзержинського  районного суду м. Харкова  від 05.02.2020 р. по справі № 638/11742/19. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1  з наступних підстав. 
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що  виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно із п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що  виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у зв`язку з  тим, що коштів, які надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача – заставодержателя, а  виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої  на користь  стягувача суми за виконавчим документом.  
Як вбачається з матеріалів справи квартира позивача, яка є предметом іпотеки,  реалізована на електронних торгах за 772800 грн., з яких 734160 грн. перераховані переможцем електронних торгів на  рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Харків), а 38640 грн. як винагорода організатору  торгів за послуги з організації та проведення торгів.
Проте, оскаржуваною постановою відповідача з позивача, в порушення вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»,  стягнуто  виконавчий збір у розмірі 210687,81 грн., що є більше ніж 10 відсотків від 772800 грн, які фактично стягнуті на користь стягувача за виконавчим документом.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана  постанова відповідача  винесена з порушенням  норм чинного законодавства, так як державний виконавець помилково визначив суму виконавчого збору з суми основного  зобов`язання, а не у розмірі 10 відсотків від суми, яка фактично стягнута на користь стягувача. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 р. (справа № 480/2853/19). 
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Щодо висновків суду першої інстанції, що при винесені оскаржуваної постанови державним виконавцем  помилково не враховано ухвалу Дзержинського  районного суду м. Харкова  від 05.02.2020 р. по справі № 638/11742/19, якою зупинено стягнення на підставі  виконавчого напису р. № 454, виданого 08.04.2010 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицької А.П., суд апеляційної інстанції  зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, вказана ухвала отримана Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 07.02.2020  р., що підтверджується копією супровідного листа Дзержинського районного суду м. Харкова, копія якого знаходиться в матеріалах справи, а оскаржувана постанова винесена 06.02.2020 р., тобто, раніше ніж державному виконавцю стало відомо про наявність вказаної ухвали. 
В матеріалах справи відсутні будь-які дані, що відповідачу було відомо про існування вказаної ухвали Дзержинського  районного суду м. Харкова  від 05.02.2020 р. по справі № 638/11742/19 раніше ніж 07.02.2020 р.  
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції помилково  не враховано, що  відповідачу про існування вищевказаної ухвали суду стало відомо вже після  винесення оскаржуваної постанови відповідача. 
Щодо інших доводів  апелянта суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова відповідача необґрунтована та підлягає  скасуванню, оскільки відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з позивача  виконавчий збір  у  розмірі більшому ніж  10 відсотків від  фактично стягнутої на користь  стягувача  суми за виконавчим документом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 287, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року по справі № 520/2494/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич