ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2020 р.           Справа№ 911/2543/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Дикунської С.Я. 
          Агрикової  О.В. 

при секретарі судового засідання Король Я.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "СКК В.Качановського"
на рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020
(повний текст рішення складено 02.03.2020)
у справі № 911/2543/19 (суддя Лилак Т.Д.)
за позовом Приватного підприємства "СКК В.Качановського"
до Фастівської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача фізична особа-підприємець Василишина Вікторія Миколаївна
про скасування рішень

за участю представників:
від позивача: Ничик А.В., Войтенко М.В.,
від відповідача: не з`явились,
від третьої особи: Січевлюк-Врублевський Т.С.

ВСТАНОВИВ:

ПП "СКК В.Качановського" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради про скасування рішення Фастівської міської ради від 28.09.2017 № 1-XXXII-VII та від 03.05.2018 № 1-XL-VII "Про скасування рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 57/2 від 17.02.2012 "Про надання дозволу ПП "СКК В.Качановського" на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборній, 45".
Рішенням Господарського суду Київської області від 20.02.2020 у позові відмовлено.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 57/2 від 17.07.2012 прийнято з перевищенням своїх повноважень, тому правомірно скасовано місцевою радою.
Місцевий господарський суд виходив з того, що на час прийняття виконавчим комітетом Фастівської міської ради рішення № 57/2 від 17.07.2012 було відсутнє рішення самої ради, як власника земельної ділянки, про надання дозволу позивачу на забудову цієї ділянки.
Крім того, станом на час розроблення проекту у позивача були відсутні технічні умови для підключення до електричних мереж торгівельно-розважального комплексу, для централізованого водопостачання та водовідведення, газопостачання, про що свідчать листи відповідних служб.
Не погодившись з рішенням, ПП "СКК В.Качановського" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020 у справі № 911/2543/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
За твердженням скаржника, рішення № 57/2 від 17.07.2012 виконавчим комітетом Фастівської міської ради прийнято в межах повноважень, визначених Законом (ст. 52 Закону України "Про органи місцевого самоврядування"). 
Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009, скаржник зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування ненормативного характеру не може бути скасоване цим органом шляхом прийняття нового рішення.
Скаржник також стверджує, що ним вчинено дії на виконання рішення № 57/2 від 17.07.2012 щодо виготовлення проектно-кошторисної документації з метою будівництва на орендованій земельній ділянці торговельно-розважального комплексу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "СКК В.Качановського" на рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020 у справі № 911/2543/19 та призначено до розгляду на 16.06.2020.
В судове засідання представник відповідача не з'явився, хоч відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. 
Беручи до уваги, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті і від скаржника не надходило клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності його представника, а також те, що згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутні представника позивача за наявними у справі доказами.  
Представники позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Представник третьої особи в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, наполягаючи на її безпідставності.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, за договором від 13.11.2008 Фастівська міська рада (орендодавець) на підставі рішення Фастівської міської ради № 3/8-XLІІ-V від 09.10.2008 за актом приймання-передачі надала, а ПП "СКК В.Качановського" (орендар) прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, площею 0,3404 га, в м. Фастів  по вул. Соборна, 45, під існуючими будівлями та спорудами "Вечірнього ринку" для здійснення підприємницької діяльності. Цільове призначення земельної ділянки для комерційної діяльності.
17.02.2012 виконавчий комітет Фастівської міської ради рішенням № 57/2 вирішив надати дозвіл ПП "СКК В.Качановського" на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45 (п. 1); відділу містобудування та архітектури видати вихідні дані на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45 (п. 2); попереджено ПП "СКК В. Качановського" про те, що приступити до робіт можливо лише після виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво, затвердження її у встановленому законом порядку та отримання дозволу на початок виконання будівельних робіт інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області.
Позивачем надано суду містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 22 від 20.12.2012 за підписом начальника відділу містобудування та архітектури, головного архітектора міста Фастова, для будівництва ПП "СКК В.Качановського" торговельно-розважального комплексу на орендованій за договором від 13.11.2008 земельній ділянці.
28.09.2017, враховуючи колективне звернення підприємців міста, які працюють на орендованій земельній ділянці по вулиці Соборній, 45 ("Вечірній ринок"), висновок депутатської постійної комісії з питань земельних відносин, екології, адміністративно-територіального устрою та містобудування, Фастівською міською радою прийнято рішення № 1-ХХХІІ-VІІ "Про скасування рішення виконавчого комітету № 57/2 від 17.02.2012 "Про надання дозволу ПП "СКК В.Качановського" на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45", як такого, що прийняте з перевищенням повноважень (п. 1); відділу містобудування та архітектури видати вихідні дані на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45 (п. 2); відділу містобудування та архітектури скасувати містобудівні умови і обмеження та повідомити про це інспекцію архбудконтролю Київської обласної адміністрації (п. 2).
Не погодившись з рішенням Фастівської міської ради, ПП "СКК В.Качановського" звернулося з адміністративним позовом про його скасування.
Під час розгляду даної справи, Фастівською міською радою було винесено рішення від 03.05.2018 № 1-XL-VII "Про скасування рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 57/2 від 17.02.2012 рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради надано дозвіл ПП "СКК В.Качановського".
В преамбулі рішення Фастівської міської ради від 03.05.2018 № 1-XL-VII зазначено, що воно прийняте, враховуючи колективне звернення підприємців міста, які працюють на орендованій земельній ділянці по вулиці Соборній, 45 ("Вечірній ринок"), місцеву ініціативу міської громади та в зв'язку з очевидною неправомірністю рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 57/2 від 17.02.2012, а саме порушення виконавчим комітетом п. 2 ч. 1 ст. 25 та ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду землі", керуючись п. 15 ст. 26 та п. 9 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Пункт 15 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" наділяє міські ради на пленарних засіданнях вирішувати питання про скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають  Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень.
Частинами дев`ятою та десятою ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.
Отже, Фастівська міська рада наділена повноваженнями на пленарних засіданнях приймати рішення про скасування рішень виконавчого комітету.
Конституційний Суд України у рішенні № 7-рп/2009 зазначив, що закріплені у  ст. 144 Конституції України  і  ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені  Конституцією України  та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (ст. 25, ч. 4 ст. 59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають  Конституції  чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (ч. 9 ст. 59, п. 15 ч. 1 ст. 26).
Системний аналіз наведених положень  Конституції  і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності  Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).
Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
У постанові Верховного Суду від 24.07.2019 по справі  № 182/2428/16-а(2-а/0182/102/2016) викладена правова позиція, за якою реалізація повноважень скасування органом місцевого самоврядування власного рішення можлива у разі дотримання сукупності певних умов, зокрема:
а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;
б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.
При цьому колегія суддів враховує, що рада та її виконавчий комітет не є тотожними органами місцевого самоврядування. 
Відповідно до ч. 8 ст. 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Повноваження виконавчого комітету міської ради визначені ст. 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", де зазначено, що виконавчий комітет відповідної ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.
Дійсно, до відання виконавчих органів міських рад у галузі будівництва п. 9 п. "а" ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносить надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок. 
Стаття 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, передбачала, що юридична  особа,  яка  подала  до  виконавчого органу  сільської,  селищної,  міської  ради  заяву про намір щодо забудови  земельної  ділянки,  що  перебуває   у   власності   або користуванні  такої  особи,  повинна  одержати  вихідні  дані  для проектування об'єкта будівництва.
При цьому, відповідно до ст. 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому   законодавством порядку. Рішення   з питань   планування та забудови  територій приймаються сільськими, селищними, міськими, районними, обласними радами та їх виконавчими   органами, місцевими  державними адміністраціями міст  Києва та Севастополя в межах визначених законом повноважень з    урахуванням   вимог   містобудівної  документації.
Як встановлено місцевим господарським судом під час розгляду справи та не спростовано сторонами в суді апеляційної інстанції, на час прийняття виконавчим комітетом Фастівської міської ради рішення № 57/2 від 17.07.2012 було відсутнє рішення самої ради, як власника земельної ділянки, про надання дозволу ПП "СКК В.Качановського" на  забудову цієї ділянки, не містив такого дозволу і укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки.
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законом України "Про оренду землі" та іншими законами України і договором оренди землі. За договором оренди землі орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ч. 1 ст. 13), а  орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди  (ч. 1 ст. 24). 
Земельний кодекс України наділяє повноваженнями розпоряджатися землями територіальних громад відповідні ради, а не їх виконавчі органи (ч. 1 ст. 12).
Крім того, як вбачається з наданих сторонами документів, станом на час розроблення вказаного проекту, у позивача були відсутні технічні умови для підключення до електричних мереж торгівельно-розважального комплексу, для централізованого водопостачання та водовідведення, газопостачання, про що свідчать листи відповідних служб.
Стаття 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, передбачала, що проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних  даних  і  дотриманням  вимог  законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. 
На підтвердження виконання оскаржуваних рішень позивач посилається на акт виконаних робіт від 26.09.2017 та договір № 12/03-2017 на розробку проектної документації.
У статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність"  визначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному  Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
У пунктах 1, 9, 21 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16 травня 2011, визначено, що проектні роботи - роботи, пов`язані зі створенням проектної документації для об`єктів будівництва.
Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів з охорони праці, державних стандартів і правил, у тому числі вимог доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення (вимоги щодо створення доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення зазначаються в проектній документації окремим розділом).
Згідно з абзацом 5 пункту 4 Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 560 від 11 травня 2011 року, проекти будівництва, що реалізуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії (крім випадків, передбачених законодавчими актами), затверджують державні підприємства, установи та організації, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад - щодо об`єктів загальною кошторисною вартістю до 120 млн. гривень.
Відповідно до пункту 2.1 ДБН А.2.2-3-2004  проектні та вишукувальні роботи виконуються на підставі договорів (контрактів), укладених між замовниками і проектувальниками.
Враховуючи наведені норми чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про те, що належним підтвердженням завершення розробки проектної документації, у даному випадку, є її затвердження згідно із Порядком затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 560, а акт виконаних робіт щодо виготовлення проектної документації не може бути належним доказом виконання оскаржуваного рішення, оскільки підписаний особою, яка не мала відповідного сертифікату та не занесена до реєстру осіб, атестованих на виготовлення проектної документації. Крім того з даного акту неможливо встановити, які саме послуги були надані позивачу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.
З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,  Північний апеляційний господарський суд,

                                          ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "СКК В.Качановського" на рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020 у справі № 911/2543/19  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020  у справі № 911/2543/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 911/2543/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                С.Я. Дикунська
                                                                                О.В. Агрикова