Постанова
Іменем України
 
20 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 243/3879/19
провадження № 61-17505св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,                Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Прокуратури Донецької області, Прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду                               від 20 серпня 2019 року у складі судді Канурної О. Д.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                       Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, про стягнення моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 травня 2018 року він звернувся до начальника третього слідчого відділу Слідчого управління прокуратури Донецької області Зелененко С. О. із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності слідчого ОВС ВОДР СУ ФРДФС у Львівській області старшого лейтенанта податкової поліції ОСОБА_2 за умисне невиконання ухвали суду. 
Начальник третього слідчого відділу Слідчого управління прокуратури Донецької області Зелененко С. О. не пізніше 24 годин після подання заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладених у заяві, не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику ОСОБА_1 не надав, чим порушив присягу прокурора в частині прийнятого на себе зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави.
Вказаний факт підтверджується листом № 17/3-56-14вих18, яким направлено заяву ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області.
Прокурор другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області                     Величко Т. П. також відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладених у заяві, не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику ОСОБА_1 не надав, чим порушив присягу прокурора в частині прийнятого на себе зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави.
Вважає, що Держава Україна за представництвом прокуратури Донецької області та прокуратури Львівської області порушила його право, гарантоване статтею 40 Конституції України, а саме: що його звернення до державного органу буде розглянуте, що йому буде надано обґрунтовану відповідь у встановлений статтею 214 Кримінального процесуального кодексу України строк, а також, тими ж діяннями Держава Україна порушила його право, гарантоване статтею 3 Конституції України, статтями 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, просив стягнути моральну шкоду, завдану бездіяльністю  відповідача, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини, гарантованих йому Конституцією Українита чинними міжнародними договорами. Спричинену відповідачем йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 105 228,00 грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року залишено без руху та надано заявнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги, а саме сплати судового збору у розмірі 2 253,42 грн.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги станом                         на 20 серпня 2019 року не виконав, судовий збір не сплатив, тому апеляційна скарга визнається неподаною і повертається.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги з підстав несплати судового збору, оскільки суд позбавив його права на доступ до правосуддя. Зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». 
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року залишено без руху та надано заявнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги, а саме сплати судового збору у розмірі 2 253,42 грн.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) всі судові процедури повинні бути справедливими.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху з підстав несплати судового збору апеляційний суд виходив із того, що заявником не сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру, оскільки на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від його сплати звільняються позивачі лише за подання позовної заяви, а не апеляційної скарги.
Несплата позивачем судового збору за подання апеляційної скарги стала підставою для її повернення.
З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.
Заявники, позивачі та інші категорії осіб, які згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і в разі подання ними апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.
Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 червня 2018 року у справі                                       № 914/1748/17.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Таким чином, покладаючи на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати судового збору, апеляційний суд вказаних вимог не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що несплата позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у цій категорії справ має оцінюватися як невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та є підставою для повернення апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
У порушення норм процесуального права апеляційний суд не взяв до уваги доводи та аргументи апеляційної скарги та дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі. 
Оскільки оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
У зв`язку з допущеними апеляційним судом порушеннями норм процесуального права, оскаржувану судову ухвалу необхідно скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий судовий розгляд та не ухвалює нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. О. Кузнєцов
 
Судді:                                                                                                 В. С. Жданова
 
                                                                                                            В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                            В. А. Стрільчук
 
                                                                                                            М. Ю. Тітов