ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/512/20  Номер провадження 22-ц/814/1154/20	Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
Головуючого судді: Хіль Л.М.
Суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут»
на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року постановлену під головуванням судді Троцької А.І. 
по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ із ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року ТОВ «Полтавагаз Збут» звернулося із вказаною заявою до місцевого суду, відповідно до якої просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 8437,79 грн. - основного боргу та 250,46 грн. - інфляційні витрати, 226,31 грн. - 3% річних та 210,20 грн. – судового збору.
Заяву мотивувало тим, що споживачу ОСОБА_1 присвоєно персоніфікований ЕІС-код та відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення оплати.
Вказувало, що абонент не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не сплачує за надані послуги газопостачання, чим порушує його права.
Зазначало, що свої зобов`язання по наданню послуг по безперервному постачанню природного газу виконало належним чином.
В зв`язку з несвоєчасним проведенням оплати за спожитий природній газ боржнику нараховано 3% річних, витрати від інфляції в сумі 476,77 грн.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ із ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Полтавагаз Збут», посилаючись на те, що вона є безпідставною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувало, що судовий наказ може бути видано за наявності як відповідних договорів про надання таких послуг, так і інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.
Вказувало, що постачання природного газу здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється у встановленому законом порядку. 
Відносини, які виникли між ним та споживачем природного газу, регулюються правилами постачання природного газу затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496.
Зазначало, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається шляхом приєднання споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання. 
Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений газ, а щодо постачальника зі спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог правил постачання природного газу, що має підтверджуватися документально. 
Апелянт вказував на те, що фактом приєднання гр. ОСОБА_1 до умов типового договору підтверджується фактом споживання природного газу, та здійснення ним часткової оплати за спожитий природній газ.
Зазначало, що ним до заяви про видачу судового наказу було додано фінансовий стан боржника (картку по особовому рахунку), з якого видно нарахування, сплачені споживачем суми за спожитий газ і розмір заборгованості та письмову форму договору, яка у відповідності до ст. ст. 633,634 ЦК України не потребує двостороннього підписання.
Також зазначало, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі оскільки такий обов`язок передбачений законом, з чим погоджується Верховний Суд у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15.
Вважає, що суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав ненадання копії договору укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
З урахуванням викладеного просило скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції правильно зазначив, що до заяви надана лише копія типового договору, яка не підписана сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч.2 ст.161 ЦПК України).
Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст. 163 ЦПК України.
Зокрема, п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
Згідно з п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу ТОВ «Полтавагаз Збут» додало копію типового договору про постачання природного газу побутовим споживачам, який є публічним договором приєднання, який регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником ( а.с. 8-9).
Також матеріали справи містять копію витягу з особової картки абонента за якою сума основного боргу становить 8437,79 грн., розрахунок інфляційних витрат - 250,46 грн., а також 3% річних - 226,31 грн. (а.с. 5-7).
Постановляючи ухвалу місцевий суд виходив з того, що оскільки ТОВ «Полтавагаз Збут» не надано копії договору за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, необхідно відмовити у видачі судового наказу, роз`яснивши заявнику його право звертатися з вказаними у заяві про видачу судового наказу вимогами в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.
Наказне провадження один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.
Одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощена, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма: - на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; - не може бути пред`явлено зустрічний позов;- урізана модель стадійності цивільного процесу - немає попереднього судового засідання, судового розгляду справи по суті; - сторони не повідомляються про видачу судового наказу; - судовий наказ видається за відсутності сторін, та документарна видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.
Суд першої інстанції вірно вказав на відсутність договору, який би був укладений між сторонами та підписаний зокрема боржником.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки такий обов`язок прямо передбачений законом не спростовують висновку суду про неможливість видачі саме судового наказу про стягнення заборгованості.
В зв`язку з вищевикладеним,апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу, застосувавши п.1 ч.1ст.165 ЦПК України,оскільки заява подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.
Відповідно до ч.1ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апелянтом не наведено.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.
За таких обставин, ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» залишити без задоволення.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя :                                                                 Л.М. Хіль
Судді:                                                                                        С.А.Гальонкін
                                                                                               О.Ю. Кузнєцова