Справа № 991/3334/20
Провадження №11-сс/991/415/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2020 року         м. Київ
Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді                     ОСОБА_1 
суддів                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю: 
секретаря судового засідання – ОСОБА_4 ,
представника скаржника – адвоката ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду  апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 27 квітня 2020 року про повернення скарги особі, яка її подала,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 27 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність Генерального прокурора, що полягає у нерозгляді клопотання про визначення підслідності у кримінальному провадженні «щодо можливих протиправних дій Президента, повноваження якого припинено, при призначенні суддів до Верховного Суду» ( номер кримінального провадження у ЄРДР не зазначено) повернуто скаржнику. 
Не погоджуючись з даним рішенням, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подану в інтересах ОСОБА_7 скаргу на бездіяльність прокурора №20-228-0812 від 08.04.2020 р. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчим суддею об`єктивно не було з`ясовано обставини справи та не підтверджено їх належними доказами, що стало основою для мотивування оскаржуваної ухвали. Зокрема, слідчим суддею не було витребувано з Офісу Генерального прокурора та не було досліджено ні повідомлення про кримінальне правопорушення, за яким було внесено відомості до ЄРДР, ні витяг з ЄРДР по даному кримінальному провадженню, ні постанову про визначення підслідності в ньому, ні процесуальних вказівок прокурора щодо здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні. Окрім цього, не було викликано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора для надання відповідних пояснень. Вважає також незаконним і висновок слідчого судді щодо законності дії прокурора з огляду на наявність в нього дискреційних повноважень щодо визначення підслідності у даному кримінальному провадженні, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності НАБУ, іншому органу досудового розслідування, що було порушено Генеральним прокурором.
Разом з цим, твердження слідчого судді щодо відсутності у ОСОБА_7 статусу «обвинуваченого» на даному етапі кримінального провадження, а отже відсутності процесуальних прав, зокрема, для звернення з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України, вважає таким, що суперечить принципу верховенства права та не відповідає практиці ЄСПЛ. Посилаючись на текст повідомлення, розміщеного 08.04.2020 р. на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, зазначає, що саме ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні з самого початку є фактично підозрюваним у вчиненні наведених у повідомленні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 37 , ч.4 ст. 382, ч. 1-2 ст. 109 КК України. З огляду на розповсюдження особами Офісу Генерального прокурора та ДБР даної інформації в ЗМІ, розголошення даних досудового розслідування, вважає, що таким чином порушується презумпція невинуватості ОСОБА_7 . 
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає судовому розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника скаржника – адвоката  ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити викладені в ній вимоги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника скаржника з огляду на таке. 
09 квітня 2020 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до Генерального прокурора з клопотанням про визначення підслідності кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР, щодо можливих протиправних дій Президента, повноваження якого припинено, при призначенні суддів до Верховного Суду. Інформація про дане кримінальне провадження заявнику стала відома з публікації від 08 квітня 2020 року, розміщеної на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора. Однак, станом на 24 квітня 2020 року відповіді про задоволення клопотання або про відмову у його задоволенні отримано не було. У зв`язку з цим, 24 квітня 2020 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність прокурора, що полягає у не розгляді клопотання про визначення підслідності у кримінальному провадженні. 
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 27 квітня 2020 року вищезазначену скаргу повернуто особі, яка її подала, як такої, що не мала права на її подачу.
Згідно з приписами з п.1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність прокурора повертається скаржнику у разі, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Під час розгляду апеляційної скарги судом представник скаржника ОСОБА_8 зазначив, що оголошення на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора направлене проти ОСОБА_7 і цього достатньо, щоб вважати останнього обвинуваченим. При цьому вказав, що в даному кримінальному провадженні ніяких незаконних дій по відношенню до ОСОБА_7 вчинено не було, а саме оголошення на сайті Офісу Генерального прокурора є політичним тиском. 
Як вбачається з матеріалів справи, ані повідомлення про підозру ,ані обвинувальний акт ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні не вручались, тобто формальних процесуальних дій для визначення його статусу в кримінальному провадженні не вчинялося. Дійсно, відповідно до практики ЄСПЛ особа може набувати статусу «обвинуваченого» без офіційного повідомлення їй про це. Проте, в такому розумінні практики ЄСПЛ особа набуває статусу обвинуваченого з моменту, коли ситуація значно змінилась під впливом дій компетентних органів. Слідчим суддею повно та всебічно досліджено наявні матеріали справи та надано їм оцінку, з огляду на яку висновок про відсутність в ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування процесуального статусу «обвинуваченого», а отже і відсутність прав для звернення з клопотанням про визначення підслідності даного кримінального провадження в порядку ст. 220 КПК України є обґрунтованим.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, враховує, що на момент розгляду апеляційної скарги повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено не було. З моменту опублікування інформації на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора про відкриття кримінального провадження щодо можливих протиправних дій Президента, повноваження якого припинено, при призначенні суддів Верховного Суду, ситуація для ОСОБА_7 не змінилась, ніякі дії компетентних органів не були на нього спрямовані, зокрема, не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, його не було залучено до жодних слідчих (розшукових) дій. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що в ОСОБА_7 відсутній статус «обвинуваченого» як в розумінні національного законодавства, так і в розумінні практики ЄСПЛ. Таким чином ОСОБА_7 не наділений правами, передбаченими ст. 220 КПК України, а тому Генеральний прокурор не зобов`язаний процесуально реагувати на подане представником скаржника клопотання про зміну підслідності. Отже, з огляду на відсутність належного процесуального статусу в скаржника, відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України скарга підлягає поверненню як така, що подана особою, яка не має права подавати скаргу.
Доводи представника про незаконність ухвали у зв`язку з тим, що слідчим суддею не з`ясовано обставини внесення відповідних відомостей до ЄРДР, не витребувано з Офісу Генерального прокурора відповідні документи кримінального провадження, не викликано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора для надання пояснень, суд відхиляє у зв`язку з тим, що всі зазначені дії проводяться після відкриття провадження під час розгляду справи по суті, що в даній справі слідчим суддею в межах КПК України не здійснювалось.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 309, 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 27 квітня 2020 року про повернення скарги особі, які її подала, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 – без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  ОСОБА_1 

Судді                                                            ОСОБА_2 
ОСОБА_3