ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 812/1853/17
адміністративне провадження № К/9901/13991/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Яковенка М. М.,
суддів – Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  812/1853/17
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: І. В. Сіваченко, І. Д. Компанієць, Т. Г. Гаврищук) від 24 квітня 2019 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 06 грудня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУНП в Луганській області), у якому просив: 
– визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо не нарахування та невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції (далі – АТО) за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року на суму 13482,59 грн.
– стягнути з ГУНП в Луганській області на користь позивача винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року у розмірі 13482,59 грн..
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що в період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року позивач проходив службу у відповідача на посаді старшого оперуповноваженого Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області. Однак, в порушення діючого законодавства за вказаний період відповідної нагороди за таку участь не отримав.
3. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду (головуючий суддя: С. М. Чиркін) від 20 грудня 2018 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року у загальній сумі 13482,59 грн. 
Стягнуто з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року у загальній сумі у загальній сумі 13482,59 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
4. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.
5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, 16 травня 2019 року позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
6. Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 03 червня 2019 року.
7. 06 червня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
8. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 07 травня 2020 року № 757/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 травня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. – головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
12. Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є учасником бойових дій, у період з 11 серпня 1997 року по 29 вересень 2017 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Лисичанського відділу поліції ГУНП в Луганській області, про що свідчать посвідчення учасника бойових дій від 30 червня 2015 року серії НОМЕР_1 та довідки заступника начальника УКЗ ГУНП в Луганській області підполковника поліції Чабана В. О.
14. Згідно з інформацією, зазначеною в копіях витягів із наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 12 вересня 2014 року №  97; від 17 листопада 2015 року № 321; від 07 грудня 2015 року № 341; від 12 жовтня 2017 року № 289 дск перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.
15. На підставі вищевказаних наказів ГУНП в Луганській області видано позивачу довідку від 31 жовтня 2018 року № А-10480 про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України про те, що він дійсно в період, зокрема, з 19 липня 2014 року по 07 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 29 вересня 2017 року безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області.
16. Вищевикладена інформація кореспондується з архівним витягом від 16 лютого 2018 року №  179/1/2145, наданим Галузевим державним архівом Міністерства оборони України.
17. Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 18 грудня 2017 року № 1092/111/22-2017 про доходи позивача з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року позивачу нараховане грошове забезпечення:
- за листопад в сумі 4860,00 грн., у тому числі: посадовий оклад 2000,00 грн, оклад за спеціальним званням 1600,00 грн., вислуга років 1260,00 грн.;
- за грудень 2015 року в сумі 5683,07 грн., у тому числі: посадовий оклад 2338,71 грн., оклад за спеціальним званням 1870,97 грн., вислуга років 1473,39 грн.;
- за січень 2016 року в сумі 5095,16 грн., у тому числі: посадовий оклад 2096,77 грн, оклад за спеціальним званням 1677,42 грн., вислуга років 1320,97 грн.
18. Також за даними вказаної довідки встановлено, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період позивачу не нараховувалась.
19. Не погоджуючись з вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
20. Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що оскільки наказами першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 12 грудня 2014 року № 97; від 17 листопада 2015 року № 321; від 07 грудня 2015 року № 341; від 12 жовтня 2017 року № 289дск підтверджується, що позивач в період з 19 липня 2014 року по 07 листопада 2015 року та у період з 07 листопада 2015 року по 29 вересня 2017 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у Луганській області, яке є правоохоронним органом, то винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції повинна була сплачуватись за спірний період, а саме з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року.
21. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО. Отже, докази на підтвердження фактичної участі позивача у проведенні антитерористичної операції, в матеріалах справи відсутні. 
Навпаки, як в Лисичанському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, так і в Управлінні превентивної діяльності ГУНП в Луганській області відсутня інформація щодо залучення у період часу з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року позивача до несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені. Суд апеляційної інстанції вважає, що виконання позивачем службових обов`язків у містах, які відносяться до зони проведення АТО, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
22. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
23. Позивач, наводить доводи аналогічні доводам адміністративного позову, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребують.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
25. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.
26. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
27. Статтею 13 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (далі Закон № 638-IV, в редакції чинній у спірному періоді), визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.
За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.
Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.
28. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24) установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
29. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1, розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.
30. Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 02 лютого 2015 року № 49, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за № 135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок № 49).
31. Пунктами 1, 2, 3, 7 розділу ІІ Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).
Безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки), бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання, запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.
32. Отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. (правова позиція висловлена у Постанові ВС КАС від 03 серпня 2018 року у справі №805/1751/15-а, провадження №К/9901/1761/18). Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, ГУ МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.
33. Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи,  що наказами першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 12 грудня 2014 року № 97; від 17 листопада 2015 року № 321; від 07 грудня 2015 року №  341; від 12 жовтня 2017 року № 289 дск, підтверджується, що позивач в період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у Луганській області.
34. Проте, вищезазначені накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) підтверджують включення позивача до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської області. Військовослужбовці з числа включених до таких сил та засобів у подальшому можуть залучатися до проведення Антитерористичної операції.
35. Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що як в Лисичанському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, так і в Управлінні превентивної діяльності ГУНП в Луганській області відсутня інформація щодо залучення у період часу з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року позивача до несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені.
36. За таких обставин, посилання скаржника на те, що він брав безпосередню участь в АТО за спірний період Суд вважає безпідставними, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.
37. Однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.
38. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена наказом командира штабу АТО.
39. Проте, скаржником не підтверджено свого перебування у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО у період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року.
40. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 24 січня 2020 року справа № 812/1487/17, і колегія суддів Верховного Суду не знаходить підстав для відступу він неї.
41. Таким чином, зазначені доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушення ним норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
42. Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови в задоволенні позовних вимог повністю.
43. Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин. 
44. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 812/1853/17 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко

Судді                                                                                                    І. В. Дашутін

                                                                                                    О. О. Шишов