Справа № 303/6829/15-ц

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
09 червня 2020 року м. Ужгород
       Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Чучка Н.В.,
за участі представника позивача - Гринихи Т.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01 грудня 2015 року, головуючий суддя Заболотний А.М., у справі за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
       ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.05.2011 року в розмірі 39394,69 грн. та сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25.05.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 24000,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 31.07.2015 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 39394,69 грн.
Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено. 
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.05.2011 року в розмірі 39394,69 грн., що складається з наступного: 23400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12842,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1852,13 грн. - штраф (процентна складова).Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26 вересня 2019 року заяву про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01 грудня 2015 року по справі №303/6829/15 залишено без задоволення. 

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: відповідач не був повідомлений про розгляд справи; суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про доведеність укладення договору та наявність підстав для стягнення заборгованості за договором, позивачем пропущено строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.
       Однак, повністю погодитись з таким висновком апеляційний суд не може, з огляду на наступне.
       Матеріалами справи встановлено, що між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н від 25.05.2011 року, шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 24000 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном виконання, що відповідає строку дії картки.
       До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.
       Згідно з наданого банком розрахунку за ОСОБА_2 рахується заборгованість станом на 30.07.2015 року в розмірі 39394,69 грн., що складається з наступного: 23400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12842,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1852,13 грн. - штраф (процентна складова).
       Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути відсотки, пеню та штрафи.
       Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.04.2014 року, позивач посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів Банку, які розміщені на банківському сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
       Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (25.05.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (листопад 2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       При цьому, згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та порядок їх сплати.
       Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.
       Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
       Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
       У ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі – Закон № 1023-XII).
       Згідно з п.22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
       Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
       Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 . Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
       Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
       Зазначені висновки містяться також в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №243/2224/17, провадження №61-31311св18 та в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №302/575/17, провадження №61-10478св19.
       Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 12842,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1852,13 грн. - штраф (процентна складова).
       Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 25 травня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
       Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З врахуванням наведеного безпідставними є доводи апелянта, що позивачем пропущено строки позовної давності.        
       Таким чином, апеляційний суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_2 суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 23400 грн.
       В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
       Зважаючи на викладене, заочне рішення відповідно до пунктів ст.376 ЦПК України, в частині стягнення з ОСОБА_2 12842,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1852,13 грн. - штраф (процентна складова), підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у даних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити. Заочне рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 23400 грн. заборгованості по тілу кредиту – підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
       Позивачем пред`явлено позов на суму 39394,69 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 23400 грн., що складає 59,3 % від пред`явлених вимог.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1218 грн. За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн. Загальний розмір судових витрат по справі становить 3045 грн., а отже на позивача слід покласти 40,7%% від судових витрат – 1239,32 грн., а на відповідача 59,3% судових витрат –1805,69 грн.
       З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.10 ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 21,31 грн. (1827-1805,69).
Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 12842,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1852,13 грн. - штраф (процентна складова)- скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у даних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 23400 гривень заборгованості за тілом кредитом – залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "д", код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 23,31 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 15 червня 2020 року.

Головуючий 

Судді