ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2449/19                                            Головуючий у І інстанції -  Горобцова Я.В.
                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дії щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до  Київського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року;
- скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу             (недоїмки) № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 березня 2019 року Головним управлінням ДПС у Київській області протиправно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 63133-54 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 30749,44 грн. Також, Позивач зазначає, що він є фізичною особою - підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, а також внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 3244-5000025810 від 04.02.2019 року. При цьому, спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) винесена посадовими особами податкового органу за період 2014 - 2019 роки, в який він, як підприємець, перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО. До 04.02.2019 року Позивач постійно проживав за місцем реєстрації зазначеним у паспорті: АДРЕСА_1 . З 04.02.2019 року він постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . На думку Позивача, нарахована недоїмка по сплаті єдиного внеску мала бути визнана безнадійною та списана контролюючим органом у зв`язку з обставинами непереборної сили, а тому спірна вимога є незаконною і підлягає скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу    (недоїмки) № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені адміністративного повну в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Головне управління ДПС у Київській області в апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з наявністю в ІКПП Позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 березня 2019 року № 0-63133-54. Також, Головне управління ДПС у Київській області вказує на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску. Крім того, Головне управління ДПС у Київській області звертає увагу на те, що на день звернення з заявою Позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, оскільки антитерористична операція триває, тридцяти денний строк від дня її закінчення не розпочався, тому звернення з такою заявою є передчасним, а відтак, ОСОБА_1 не відноситься до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».          Більше того, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та у повному обсязі.
Разом з апеляційною скаргою, Головним управлінням ДПС у Київській області подано клопотання про допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни неналежного Відповідача - ГУ ДФС у Київській області на належного - ГУ ДПС у Київській області.
Згідно    ст. 52 КАС України    у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до пункту  2    постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року  № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби"        постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.
Зокрема, згідно переліку додатку 2, до        постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537      Головне управління ДФС у Київській області реорганізовано шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Київській області.
До Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 1        073        102 0000 040770 від 30.07.2019 року про державну реєстрацію Головного управління ДПС у Київській області.
Згідно із    розпорядженням Кабінету Міністрів України № 682-р від 21.08.2019 року  функції і повноваження Державної фіскальної служби з реалізації державної податкової політики, державної політики із адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби із правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань припинено, а контроль за дотриманням таких функцій та повноважень покладено на Державну податкову службу згідно із    постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України"    (Офіційний вісник України, 2019 року, № 26, ст. 900).
З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що функцію з адміністрування податків та зборів покладено на Головне управління ДПС у Київській області, Відповідач просить замінити неналежну сторону у справі ГУ ДФС у Київській області на належну - ГУ ДПС у Київській області.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та вважає за необхідне допустити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Головного управління ДФС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а  рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, Позивач звертає увагу на те, що він як фізична особа - підприємець реєструвався та перебував на обліку в органах доходів і зборів розташованих на території де проводиться антитерористична операція, він в період виникнення спірних правовідносин мешкав на тимчасово окупованій території, а також оскільки спірна заборгованість виникла виключно під час його проживання на тимчасово окупованій території, та виключно з початку збройного конфлікту і до його переміщення на територію підконтрольну владі України, тому він вважає, що до даних правовідносин необхідно застосовувати Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та інші положення Законів України, що були прийняті у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311      КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1  ст. 308    КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області 28.07.2001 року.
ОСОБА_1 був зареєстрованим як фізична особа-підприємець 19.07.2013 року в Стахановській ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України в Луганській області. Припинив свою підприємницьку діяльність 17.04.2019 року (№ запису: 23390060004025847), що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку, Позивач з 01.08.2013 року по 12.02.2019 року, як платник податків, перебував на обліку у Стахановській ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України в Луганській області.
З 12 лютого 2019 року Позивач є фізичною особою, що здійснює незалежну професійну діяльність - адвокатом, і перебуває на обліку у Києво-Святошинській державній податковій інспекції головного управління ДФС у Київській області.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем його проживання Позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до с. Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, де став на облік як внутрішньо переміщена особа (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3244-5000025810 від 04.02.2019 року).
12 лютого 2019 року податковим органом проведена повторна реєстрація Позивача, як фізичної особи-підприємця та взято на облік як платника податків у Києво-Святошинській державній податковій інспекції головного управління ДФС у Київській області.
28 березня 2019 року Головне управління ДФС у Київській області визначило Позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску у сумі 30749,44 грн. та надіслало йому вимогу від № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року про сплату недоїмки у вказаній сумі.
Також, судом першої інстанції встановлено, що грошові зобов`язання Позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 30749,44 грн., сплати яких вимагає податковий орган, складаються з таких сум:  ІІ квартал 2014 року - 845,30 грн.;  ІІІ квартал 2014 року - 1267,95 грн.;    ІV квартал 2014 року - 1267,95 грн.;  І квартал 2015 року - 1267,95 грн.; ІІ квартал 2015 року - 1267,95 грн.;      ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн.;    ІV квартал 2015 року - 1434,51 грн.;    І квартал 2016 року - 909,48 грн.;  ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн.;  ІІІ квартал 2016 року - 957 грн.;    ІV квартал 2016 року - 990 грн.;  І квартал 2017 року - 2112 грн.;  ІІ квартал 2017 року - 2112 грн.;  ІІІ квартал 2017 року - 2112 грн.;  ІV квартал 2017 року - 2112 грн.;  І квартал 2018 року - 2457,18 грн.;  ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.; ІІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.;  ІV квартал 2018 року - 2457,18 грн.
Після отримання, у травні 2019 року, спірної вимоги від № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року Позивач 13.05.2019 року звернувся до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску з 14.04.2014 року по 17.04.2019 року (дата припинення реєстрації ФОП) (отримано Відповідачем 13.05.2019 року).
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції у виходив того, що ОСОБА_1 заяву про звільнення від обов`язків платника єдиного внеску подав своєчасно, що, у свою чергу, свідчить про дотримання Позивачем необхідних умов для звільнення від обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року за спірний період у Відповідача відсутні, а тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).
За приписами п. 2 ч. 1     ст. 1 Закону № 2464     єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 2 статті 6     Закону № 2464  встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.
Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9     Закону № 2464     сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
При цьому, частиною 8 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої     статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9     Закону № 2464).
Відповідно до ч. 4 ст. 25     Закону № 2464     орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.
Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин - 2014-2018 роки, Позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми     Закону № 2464     необхідно застосовувати з урахуванням норм     Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»     (далі - Закон № 1669).
Зокрема, п.п. б п. 8 ст. 14-1     Закону № 1669     розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у     статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим     Законом     за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Відповідно до     ст. 1 Закону № 1669     період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Згідно абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція"     (втратило чинність) та від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Кадіївка. При цьому суд звертає увагу на те, що постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 №1351-VIII перейменовано місто Стаханов на місто Кадіївка.
Судом першої інстанції правомірно встановлено, що у спірному періоді, 2014-2018 роки (за який винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ,) Позивач є платником єдиного внеску, та перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, та подав відповідну заяву до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а отже є суб`єктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення п. 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 (яка отримана Відповідачем 13.05.2019).
З огляду на дію зазначеної норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Позивач звільнений від виконання обов`язку платника єдиного внеску, встановленого ч. 2 ст. 6     Закону № 2464, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.
Крім того, станом на момент подання Позивачем заяви про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску та станом на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 - триває.
Таким чином, ОСОБА_1 заяву про звільнення від обов`язків платника єдиного внеску подав своєчасно, що, у свою чергу, свідчить про дотримання Позивачем необхідних умов для звільнення від обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт подання Позивачем заяви про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску, навіть й після винесення оскаржуваного рішення, але протягом визначеного законодавством строку на подання такої заяви, має бути врахований при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи.
За наведених обставин, правові підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 63133-54 від 28 березня 2019 року за спірний період у Відповідача відсутні.
Вказане правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 812/505/17.
Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи Позивача, не надав.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Посилання Відповідача в апеляційній скарзі щодо не можливості застосування у межах спірних відносин пункту 9-4 розділу VIII  Закону № 2464-VІ, колегією оцінюється критично,  оскільки норми цього пункту є діючими на теперішній час, зміни безпосередньо до  Закону № 2464-VІ  щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) цього пункту внесено не було.
Колегія суддів вказує на те, що підпунктом 8 пункту 5  розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня  2014 року № 1636-VII (далі - Закон № 1636) внесені зміни до  Закону № 2464, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 такого змісту:
« 9-3 Тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного  Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.
Податкова інформація про суми недоїмки платників єдиного внеску, визначених абзацом першим цього пункту, зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів в окремому (позабалансовому) порядку».
Внаслідок цього зміни до Закону про збір та облік, внесені на підставі підпункту «б» підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», включені до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про збір та облік як пункт 9-4.
Аналогічна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 812/1299/16 та від 28 листопада 2018 року у справі № 805/3156/16-а.
Щодо доводів Відповідача про те, що на день звернення з заявою Позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, а оскільки антитерористична операція триває, тридцятиденний строк від дня її закінчення не розпочався, тому звернення з такою заявою є передчасним, а відтак, Позивач не відноситься до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, то колегія суддів зазначає, що у спірний період (2014-2018 роки) ОСОБА_1 перебував на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, а тому, він має бути віднесений до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, і відповідно до п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка, що виникла у такого платника єдиного внеску, мала визнаватися в подальшому безнадійною та підлягала списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
При цьому, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Положеннями ст. 242 КАС України    рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.    
Розглянувши доводи Головного управління ДПС у Київській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241,  242,  243,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення,  а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року -    без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                       О.М. Оксененко