УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року
м. Київ
справа № 336/4263/17
провадження № 51-2168ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року щодо 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого: вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 
04 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
засудженого за ч. 2 ст. 190 КК.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 
06 квітня 2018 рокуОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні 
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 71 КК до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2016 року, остаточно призначено  ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 
1 місяць.  
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з часу його фактичного затримання.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у злочині, вчиненому за таких обставин. 
03 липня 2017 року приблизно о 3 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи біля торгівельного центру «АТБ» по вул. Чарівній, 145-Б в м. Запоріжжі, з метою заволодіння чужим майном попросив для здійснення телефонного дзвінка у ОСОБА_5 належний останньому мобільний телефон «Samsung», вартістю 1000 грн, після чого, разом з вказаним телефоном зник з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у зазначеному розмірі.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 10 лютого 2020 року вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_4 залишив без змін. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі  ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду 
та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. Указує на те, що апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції не достатньо врахував пом`якшуючі обставини, а саме: відшкодування шкоди потерпілому, визнання винуватості, щире каяття, а також те, що він працевлаштований.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову 
у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі засудженим 
не оспорюються.
За ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.  
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд першої інстанції достатньою мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно 
до ст. 12 КК належать до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки – протиправне позбавлення потерпілого права 
на майно, а також відомості про особу винуватого: повнолітній, не інвалід, 
не працює, не навчається, на психіатричних та наркологічних обліках 
не перебуває. Відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
На підставі цих даних у їх сукупності, а також з огляду на те, що ОСОБА_4 ,                 не відбувши покарання за попереднім злочином, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, під час іспитового строку вчинив новий злочин проти власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, 
що виправлення ОСОБА_4 можливе виключно в умовах ізоляції 
від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 
2 роки.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_4 вчинив злочин у період іспитового строку, встановленого вироком Шевченківського районного суду 
м. Запоріжжя від 04 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 289 КК.
Також суд правильно призначив  ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі положень статті 71 КК.
Апеляційний суд переглянув кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , зокрема і щодо суворості призначеного йому покарання, і постановив мотивовану ухвалу, якою залишив зазначену апеляційну скаргу без задоволення, визнавши вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_4 покарання законним та обґрунтованим, а саме покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується й колегія суддів касаційного суду. 
Що стосується пом`якшуючих покарання обставин, зазначених у касаційній скарзі, зокрема, щирого каяття, визнання винуватості, відшкодування завданих збитків, а також працевлаштування, то вони самі по собі не можуть розцінюватись як обставини, які беззаперечно впливають на розмір призначеного засудженому покарання.
З висновками місцевого та апеляційного судів погоджується й колегія суддів касаційного суду, і вважає призначене ОСОБА_4 покарання необхідним 
і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які були би підставами для скасування 
чи зміни судового рішення не виявлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженогоне немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року щодо нього.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                      ОСОБА_3