ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження №33/821/233/20 Справа № 712/15070/19 	  	Головуючий по першій інстанції Рябуха Ю.В.	
Категорія: ч.1 ст.183-1 КУпАП  	Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю.В.	

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 р. м. Черкаси

       Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 січня 2020 року, якою
        ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , непрацюючого,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП ,-
в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 20647703 від 30.10.2019, складеного головним державним виконавцем ЦВ ДВС м.Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Нечипоренко Я.В., ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП, а саме: 30.10.2019 боржник не з`явився за викликом до державного виконавця, не надав квитанцій про сплату аліментів та пояснень про причини їх несплати. На зазначену дату заборгованість зі сплати аліментів становить 118476,50 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Рішення суду про сплату аліментів боржник не виконує, до державного виконавця - не зявляється.  
Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 січня 2020 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) год. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір в сумі 420 грн.40 коп.
Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 29.01.2020, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому суд неповністю з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що спричинило необґрунтоване та занадто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розглядові справи, а тому постанова суду є незаконною та необґрунтованою. 
В апеляційній скарзі посилається на те, що державним виконавцем при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, порушено ст.256 КУпАП та п.4 розділу ХІV наказу/інструкції Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень». 
Вказує, що у матеріалах справи відсутні заява чи пояснення ОСОБА_2 , які б вказували на наявність заборгованості з аліментів.
Зазначає, що протокол від 30.10.2019 державною виконавчою службою до районного суду направлено 12.11.2019, тобто через 2 тижні після його складання, що суперечить ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження».
Одночасно зазначає, що судом проігноровано ст.20 КУпАП, оскільки на протязі шести років його двічі було визнано неосудним в силу його хронічної душевної хвороби.
Також вказує, що місцевим судом дану справу розглянуто за його відсутності, про час і місце судового розгляду він не знав, повідомлення не отримував, чим були порушені вимоги ч.1 ст.268 КУпАП, а також порушено право на захист.
Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку  ОСОБА_1  про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП. 
Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2020 ОСОБА_1 не був присутній у судовому засіданні місцевого суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, копію оскаржуваної постанови апелянт отримав в районному суді, згідно його заяви, 26.03.2020, тоді як апеляційна скарга ним подана 06.04.2020, з чого слідує, що апелянтом не пропущений строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.
За змістом ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції, суд на підставі досліджених доказів в їх сукупності прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, поклавши в основу прийнятого по справі рішення дані протоколу про адміністративне правопорушення №20647703 від 30.10.2019.
Так, згідно виконавчого листа Соснівського районного суду м.Черкаси від 30.07.2010, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.07.2010.
02.08.2010 старшим державним виконавцем Центрального ВДВС Черкаського МУЮ Гончар О.Г. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-5243, виданого Соснівського районного суду м.Черкаси 30.07.2010.
Згідно довідки-розрахунку головного державного виконавця заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, станом на 30.10.2019, становить 118476,50 грн.
Також із даної довідки вбачається, що сума аліментів, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 щомісячно становить, а саме у 2018 році: лютий - 1648,25 грн., березень - 1739,25 грн., квітень - 1783,50 грн, травень - 1856,50 грн., червень - 1974,50 грн., липень - 1973,75 грн., серпень - 1902,50 грн, вересень - 1894,50 грн, жовтень - 1955,25 грн., листопад - 1939,75 грн., грудень - 2157 грн.; у 2019 році: січень-березень - 1913,50 грн., квітень - 2163,25 грн., травень - липень - 2192,50 грн., серпень - жовтень - 22178 грн.
Доводи апелянта про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.1ст.183-1 КУпАП є безпідставними. 
Диспозиція ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
З об`єктивної сторони даний адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому, для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII від 07.12.2017, що набрав законної сили 06.02.2018 року встановлено адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП.
Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Статтею 8 КУпАП передбачено, що закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
З огляду на наведене, за загальним положенням, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.
Не має зворотної сили закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом. Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому, мають зворотну силу.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє відображення і в ст.7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.
Враховуючи викладене, оскільки ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення, то дана норма не має зворотної дії в часі.
Таким чином, період несплати аліментів особою до вступу в дію ст.183-1 КУпАП не має прийматися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП.
Однак, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_4 та розрахунку заборгованості доданого до нього, період несплати аліментів виник, як до так і після набрання чинності ст.183-1 КУпАП.
Як вже було зазначено вище, із даної довідки-розрахунку вбачається, що сума аліментів, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 за період з 06.02.2018 по 30.10.2019 складає 41957 грн.
Тобто, у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. 
Отже, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.183-1 КУпАП, а тому суд першої інстанції правомірно притягнув його до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні заява чи пояснення ОСОБА_2 , які б вказували на наявність заборгованості з аліментів, оскільки наявність у ОСОБА_1 заборгованості по аліментах підтверджена довідкою головного державного виконавця Нечипоренко Я .В. від 31.10.2019.
Неспроможними є доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що судом проігноровано ст.20 КУпАП, оскільки на протязі шести років його двічі було визнано неосудним в силу його хронічної душевної хвороби, оскільки ним не надано відповідного рішення суду щодо встановлення даного факту.
Одночасно апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що місцевим судом дану справу розглянуто за його відсутності, про час і місце судового розгляду він не знав, повідомлення не отримував, чим були порушені вимоги ч.1 ст.268 КУпАП, а також порушено право на захист.
Як вбачається із матеріалів справи судом першої інстанції вжито необхідних заходів об`єктивного розгляду даної справи та для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, його неодноразово було повідомлено про дату, час та місце судового засідання у даній справі, про що свідчать повернуті на адресу місцевого суду листи з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.16, 19, 20). 
Враховуючи, що по даній категорії справи присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, враховуючи положення ст.38 КУпАП, відповідно до якої якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, та, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, враховуючи, що діючим КУпАП передбачені стислі строки розгляду справи, тому вважаю, що в суду першої інстанції були всі підстави провести судове засідання у його відсутність.
Крім того, з метою поновлення ОСОБА_1 в його правах, судом апеляційної інстанції вжито заходи до безпосередньої участі в розгляді справи останнього, на виконання вимог ст.294 КУпАП, з наданням можливості надати пояснення по суті складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
Не можуть бути підставою для скасування законної постанови місцевого суду доводи апелянта про те, що суд неповністю з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що спричинило необґрунтоване та занадто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розглядові справи, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив дані доводи.
Інших доводів, які б спростовували оскаржуване рішення місцевого суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
Вважаю, що призначене ОСОБА_1 судом першої інстанції адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, є достатнім для його виправлення, не підлягає зміні та не містить його альтернативних видів.
Крім того, згідно санкції ч.1 ст.183-1 КУпАП, ОСОБА_1 , місцевим судом призначено мінімальне адміністративне стягнення.
З огляду на викладене, вважаю, що постанова Соснівського районного суду м.Черкаси від 29.01.2020 щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, - відсутні.
Враховуючи наведене та керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в: 

Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 травня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба