Справа № 465/12073/13                                Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/651/18                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:64

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар – Жукровська Х.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Навколо базару» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року, у якому ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року виправлено описки, постановленого в складі головуючого – судді Ванівського Ю.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Навколо базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири, про виконання зобов"язання, про примус до проведення внутрішнього квартирного ремонту та про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття житлового приміщення та зустрічним позовом Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за отримані житлово - комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

30.12.2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, і з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: стягнути солідарно з відповідачів у її користь майнову шкоду завдану внаслідок залиття квартири згідно квитанцій на невідкладний ремонт з 2006 року у розмірі 85642, 00 грн. з врахуванням того, що долар на той час коштував 3, 00 грн. та плюс 180, 76 євро витрат за попередній ремонт; стягнути солідарно з відповідачів у її користь майнову шкоду завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 59 077, 30 грн.; стягнути солідарно з відповідачів у її користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000, 00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів у її користь судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 922, 50 грн. та відшкодувати за рахунок винуватців оплачену суму проведення експертизи.
11.06.2014 року представник ЛКП «Навколо базару» подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , надалі уточнивши його, яким просив стягнути з останньої у користь ЛКП «Навколо базару» заборгованість за надані комунальні послуги у сумі 12 409, 49 грн., а також понесені ЛКП судові витрати в розмірі 243,60 грн.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Навколо Базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири, про виконання зобов`язань, про примус до проведення внутрішньо квартирного ремонту та про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття житлового приміщення - задоволено частково.
Стягнуто у солідарному порядку з Львівського комунального підприємства «Навколо Базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в розмірі 44 753, 00 грн. (сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят три гривні), згідно експертного висновку, 8 155, 31 грн., згідно квитанцій, а всього стягнути: 52 908, 31 грн. (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот вісім гривень тридцять одна копійка).
Стягнуто у солідарному порядку з Львівського комунального підприємства «Навколо Базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, в розмірі 50 000, 00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень).
Стягнуто у солідарному порядку з Львівського комунального підприємства «Навколо Базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у користь ОСОБА_1 922, 50 грн. (дев`ятсот двадцять дві гривень п`ятдесят копійок) вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.08.2015 року № 2828.
Стягнуто у солідарному порядку з Львівського комунального підприємства «Навколо Базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у користь Державного бюджету України 1 845, 00 грн. (одна тисяча вісімсот сорок п`ять гривень) вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи від 13.03.2014 року № 5004.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за отримані житлово-комунальні послуги – відмовлено.
Ухвалою від 11.03.2016 року виправлено описки, допущені судом в абзаці другому резолютивної частини рішення від 10.03.2016 року, замість вказаної суми грошових коштів, які підлягають солідарному стягненню з відповідачів у користь позивача згідно квитанцій 8 155, 31 грн. слід вважати правильною суму 31 735, 23 грн., замість вказаної суми грошових коштів, які підлягають солідарному стягненню з відповідачів в користь позивача у якості відшкодування матеріальної шкоди 52 908, 31 грн. правильно вважати суму 76 488, 23 грн.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року оскаржили ЛКП «Навколо базару» та ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року апеляційні скарги Львівського комунального підприємства «Навколо базару», ОСОБА_1 – відхилено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року – залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Навколо базару» задоволено частково. 
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року в частині залишення без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року про відмову у задоволенні зустрічного позову Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року в частині солідарного стягнення витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31 серпня 2015 року № 2828 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з Львівського комунального підприємства «Навколо базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрат у розмірі 307, 50 грн. із кожного.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року в частині солідарного стягнення витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи від 13 березня 2014 року № 5004 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з Львівського комунального підприємства «Навколо базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь держави витрат у розмірі 615 грн. із кожного.
В іншій частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року залишено без змін.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.
Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року у задоволенні зустрічного позову Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення суми боргу за отримані житлово - комунальні послуги – відмовлено. 
Таким чином, на даний час розглядається апеляційна скарга позивача за зустрічним позовом ЛКП «Навколо базару» в частині оскарження рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову. Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачами неналежно проводилась оплата за фактично надані послуги з водопостачання та утримання будинку і прибудинкової території для підтримання будинку в належному технічному та санітарному стані. 
Щодо строків позовної давності, ЛКП «Навколо базару» зазначало, що відповідачі оплачували заборгованість за отриманні житлово-комунальні послуги, тим самим визнаючи існування заборгованості та наявність договірних відносин між сторонами. Стверджує, що внаслідок виникнення заборгованості ЛКП «Навколо Базару» зверталось із позовними заявами до суду про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, які було залишено без розгляду, а відтак, вищенаведені обставини є достатньою підставою для переривання перебігу строків позовної давності. Просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2009 року до 01.10.2015 року задовольнити повністю, а в частині стягнення заборгованості в межах зустрічної позовної заяви за період з 01.01.2007 року до 01.10.2009 року провадження по справі закрити із врахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2013 року по цивільній справі № 1326/2-315/12.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. 
       Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий – Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
       А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.        
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.  
       Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався. 
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ЛКП «Навколо базару», суд першої інстанції виходив з відсутності підстав стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, у розмірі 12 409, 49 грн., нарахованих за період з січня 2008 року до жовтня 2015 року, оскільки, ЛКП «Навколо базару» надавало позивачці послуги по утриманню житлового будинку неналежно та утримувало житловий будинок в неналежному технічному стані. 
З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.
       Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року, чинній на час спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.
Пунктом 2 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відносять до житлово-комунальних послуг і включають прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.
Відповідно до ч. 2 - 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
Статтями 20, 21 Закону визначено права і обов`язки споживача та виконавця. Правом споживача є, зокрема, одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.
Обов`язком виконавця є забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Крім того, ч. 1 ст. 18 зазначеного Закону передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.
Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно п. 2.2. Статуту Львівського комунального підприємства «Навколо базару», основними напрямками діяльності підприємства є належне утримання житлових будинків та прибудинкової території, згідно з «Правилами користування приміщеннями житлових будинків» та прибудинкових територій, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, незалежно від форми власності статусу квартир та нежитлових приміщень, які розміщені в житловому будинку; забезпечення квартиронаймачів, власників квартир та нежитлових приміщень у житлових будинках якісними житлово-комунальними послугами; забезпечення утримання будинків відповідно до Правил, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76; здійснення технічного контролю за станом житлового фонду; забезпечення підготовки житлового фонду до експлуатації в весняно-літній та осінньо-зимовий періоди (т. 1 а.с. 100-106). 
       Судом встановлено, що відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спірний період були співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 27.03.2014 року №740 (т. 1 а.с. 83). 
Відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 6 а.с. 4). Правонаступником після її смерті є її матір – ОСОБА_1 , яка в суді апеляційної інстанції пояснила, що в нотаріальну контору після смерті дочки ніхто не звертався, однак вона постійно проживала з нею до її смерті. Учасники справи зазначеного не заперечили.
Житловий будинок АДРЕСА_2 є власністю Львівської міської ради та перебуває на балансі ЛКП «Навколо базару», яке рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 08 червня 2007 року № 365 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» визначене виконавцем житлово-комунальних послуг.
Згідно акту комісії ЛКП «Навколо базару» від 05.06.2014 року, у результаті обстеження виявлено, що будинок АДРЕСА_2 та його прибудинкова територія знаходяться в задовільному санітарно-технічному стані. Прибудинкова територія прибирається щоденно, прибирання сходової клітки даного будинку виконується згідно графіку, вивіз сміття здійснюється перевізником два рази на день (т. 1 а.с. 120).
З Актів на періодичну перевірку і прочистку димових і вентиляційних каналів від 30.01.2015 року; 30.07.2014 року; 31.01.2014 року; 31.07.2013 року; 30.12.2012 року; 31.10.2012 року, вбачається, що всі канали в квартирах будинку АДРЕСА_2 відповідають технічним умовам і придатні для відводу продуктів згорання від побутових газових приладів (печей).
Разом з тим, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5004 від 13.03.2014 року, причиною залиття квартири АДРЕСА_1 , а саме: кухні, коридору та житлової кімнати під літ. 9-6 могло бути потрапляння атмосферних опадів у вентиляційний канал даної квартири; причину залиття житлових кімнат під літ. 9-7, під літ. 9-8 встановити не надається можливим.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2828 від 31.08.2015 року, залиття квартири АДРЕСА_1 , а саме: кухні, коридору та житлової кімнати під літ. 9-6 могло виникнути внаслідок потрапляння атмосферних опадів у вентиляційний канал даної квартири; причину залиття житлових кімнат під літ. 9-7, під літ. 9-8 встановити експертним шляхом не вдається можливим (т. 2 а.с. 155-156).
Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами, ЛКП «Навколо базару» заявлено уточнену позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 12 409, 49 грн., нарахованої за період з липня 2008 року по жовтень 2015 року. Однак, згідно наявних розрахунків заборгованості (т. 2 а.с. 21 - 22, т. 3 а. с. 109 - 110) боргові зобов`язання у сумі 12 409, 49 грн. сформовані починаючи із січня 2007 року, а саме, вказаний розмір заборгованості становить собою заборгованість по сплаті за житлово - комунальні послуги:
- за утримання будинку та прибудинкової території – 12 013 грн. 52 коп. за період з січня 2007 року по жовтень 2015 року;
- за постачання холодної води в сумі 395 грн. 97 коп. за період з липня 2008 року по вересень 2015 року.
В обґрунтування позову вказував, що у відповідачів наявна заборгованість перед ЛКП «Навколо базару» за неоплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території та за постачання холодної води. У період з липня по жовтень 2015 року відповідачами лише частково здійснено оплату житлово-комунальних послуг, отриманих від ЛКП, внаслідок чого утворилась вказана вище заборгованість. Вказував, що ЛКП «Навколо базару» неодноразово скеровувались на адресу, зокрема, ОСОБА_1 рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг, а також попередження і претензії з приводу необхідності вирішення питання боргу у добровільному порядку, однак борг не сплачено. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що ЛКП неналежно надавалися комунальні послуги. Тому, просив суд задовольнити вимоги ЛКП у судовому порядку.
       Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2013 року у справі № 1326/2-315/12 (т. 1 а.с. 67) у задоволенні позову Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за отримані житлово - комунальні послуги за період з січня 2007 року по жовтень 2009 року відмовлено. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і всупереч вимогам ч.1 ст. 205 ЦПК України в редакції 2004 року, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, (аналогічна норма міститься в ЦПК України в редакції 2015 року - п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України), розглянув спір в означеній частині повторно і ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. 
       Відповідно до приписів частини 1 статті 377 ЦПК України, судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повність або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
       Пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
       Аналогічна норма була закріплені у пункті 2 частини 1 статті 205 ЦПК України в редакції 2004 року.
       Враховуючи те, що рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2013 року, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору про сплату боргу за житлово-комунальні послуги, в тому числі і за період з січня 2007 року по жовтень 2009 року, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за житлово - комунальні послуги за період з січня 2007 року по жовтень 2009 року та закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.
Згідно із зазначеними вище нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, що повністю узгоджується з правовим висновком, зробленим колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019 року та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковим для всіх судів України.
У спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.
Перевіряючи належність надання послуг ЛКП «Навколо базару» колегія суддів доходить висновку, що такі послуги надавались, проте не в повному об`ємі та неналежної якості. Відповідачем ОСОБА_1 неодноразово оскаржувалось залиття її квартири через димовентиляційні канали та неналежне проведення обслуговування і поточного ремонту. В частині ж ненадання чи неналежного надання інших послуг з утримання будинку чи прибудинкової території, чи постачання води, відповідачі будь-куди із скаргами чи заявами не звертались.
При цьому встановлено, що працівниками ЛКП «Навколо базару» проводилися профілактичні огляди житлового будинку АДРЕСА_2 та його конструктивних елементів, однак відповідачам була спричинена шкода неправомірною бездіяльністю ЛКП «Навколо базару» як балансоутримувачем будинку, оскільки проведення профілактичних оглядів не замінює усього комплексу робіт з технічного обслуговування жилих будинків, який повинен забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає не тільки роботи з контролю за його станом, а й роботи по забезпеченню справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.
Посилання позивача за зустрічним позовом в апеляційній скарзі на те, що його працівниками було проведено поточний та підтримуючий ремонт покрівлі житлового будинку АДРЕСА_2 на замовлення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, що свідчить про належне надання послуг з утримання будинку, не спростовують висновків суду першої інстанції про неналежне надання таких, оскільки такі висновки ґрунтуються на висновках проведених у справі судових будівельно-технічних експертиз, у яких зазначено, що причинами залиття квартири позивача могло бути потрапляння атмосферних опадів у вентиляційні канали даної квартири.
Отже, проведення ремонту покрівлі, яке не ліквідувало причину залиття квартири позивача, є підтвердженням неналежного надання послуг ЛКП «Навколо базару» щодо підтримання у належному стані вентиляційних каналів квартири позивача.
Судом також встановлено, що відповідачами не дотримувалися передбачені чинним законодавством вимоги щодо технічного утримання будинку, не вживалися своєчасні заходи для усунення несправності частин споруди, власником житлового будинку не виділялися кошти на його утримання та ремонт, що стало причиною потрапляння атмосферних опадів до квартири позивача та приведення квартири у непридатний для проживання стан.
В постанові Верховного суду від 20 червня 2018 року у даній справі зазначено, про те, що ЛКП «Навколо базару» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_2 та виконавцем послуг з утримання будинку і прибудинкової території, тому саме воно зобов`язано утримувати в належному технічному стані указаний житловий будинок і проводити його поточний ремонт. Враховуючи, що технічний стан будинку не підтримувався у належному стані, з березня 2006 року квартира позивача систематично заливалась, що призвело до пошкодження внутрішнього оздоблення квартири. 
А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що послуги з утримання технічного стану будинку ЛКП «Навколо базару» були неналежними, що призвело до відшкодування майнової та моральної шкоди позивачці ОСОБА_1 . 
Суду апеляційної інстанції надано нарахування за послуги з утримання будинку за період з жовтня 2009 року по жовтень 2015 року по квартирі відповідачів з переліком житлово-комунальних послуг, їх вартості, загальної вартості місячного платежу, структури ціни/тарифу. З врахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що із розрахунку заборгованості слід виключити надання послуг з обслуговування димовентиляційних каналів та обслуговування і поточного ремонту за весь спірний період і в цій частині у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю (т. 6 а. с. 57-58). 
Разом з тим матеріали справи не містять жодних доказів того, що ЛКП «Навколо базару» не надавало або надавало неналежної якості інші послуги, зокрема, послуги з прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, освітлення місць загального користування, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання, водовідведення, дератизації, тощо, як і відсутні докази про отримання неналежної послуги з холодного водопостачання. Матеріали справи не містять заяв, звернень відповідачів до ЛКП «Навколо базару» про зменшення розміру плати за такі послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. За відсутності зазначеного, обов`язком споживача послуг є оплата за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Заявою від 21 жовтня 2015 року, ЛКП «Навколо базару» звернулось із клопотанням про поновлення строків позовної давності, мотивуючи тим, що такий переривався, зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу та позовами про стягнення заборгованості, які судом були залишені без розгляду (а.с. 102-105 т. 3)
Заявою від 29 лютого 2016 року представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат Кравчишин Р.Б. звернулась із заявою про застосування строку позовної давності. У заяві просила застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові, оскільки ЛКП «Навколо базару» не надало підтвердження того, що позивач за зустрічним позовом вживав заходів по стягненню заборгованості в судовому порядку та звертався до суду з позовними вимогами (а.с. 210 т. 3).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom»).
Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20грудня 2007року у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
Поважними причинами пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків.
Перевіряючи доводи сторін про поновлення строку позовної давності та застосування строку позовної давності, колегія суддів виходить з того, що ЛКП «Навколо базару» у підтвердження поважності причин поновлення строку позовної давності не надав жодних доказів. Разом з тим, такий строк позовної давності переривався зверненням до суду із заявою у травні 2013 року про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛКП «Навколо базару» заборгованості за комунальні послуги за період з січня 2010 року по березень 2013 року в розмірі 7 838, 18 грн. та судового збору в розмірі 114, 70 грн., який в подальшому ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2013 року був скасований. 
Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-214цс14. Від такого правового висновку не відходив і Верховний Суд. А відтак, підстави для відступлення від висновку, викладеного в зазначеній постанові Верховного Суду України, відсутні.
Також, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Оскільки обов`язок оплати наданих позивачем послуг існує у формі здійснення щомісячних платежів, за правилами ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново та згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України такий починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У наданому позивачем розрахунку заборгованості містяться відомості про проведення оплати за спірний період три рази ( 07.2012 р., 11.2012 р., 02.2013 р.) на загальну суму 1 516, 56 грн. за послуги утримання будинку та прибудинкової території та оплату послуг за холодне водопостачання (22 платежі за період з 03. 2011 р. по 05.2014 р. ) на суму 421 грн. 44 коп. (а.с. 107-110 том 3). Окрім розрахунку, поданого позивачем, будь-які інші докази про проведення саме відповідачами таких оплат в матеріалах справи відсутні. Тому колегія суддів такі до уваги не приймає. 
Із зустрічними позовними вимогами ЛКП «Навколо базару» звернулось в суд 11.06.2014 року. 
Враховуючи вищенаведені положення норм процесуального права та надані докази щодо переривання позовної давності, колегія суддів приходить до висновку що з врахуванням переривання строку позовної давності зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу, зустрічна позовна заява подана в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, лише щодо частини позовних вимог, а відтак і про стягнення заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території (окрім обслуговування димовентиляційних каналів та обслуговування поточного ремонту) та за послуги з водопостачання, починаючи з 05 травня 2010 року, тобто за три роки до видачі судового наказу.
У зв`язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що позовні вимоги ЛКП «Навколо базару» про стягнення заборгованості солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 слід задовольнити частково. 
До часткового задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення за надані житлово-комунальні послуги за період з травня 2010 року по вересень 2015 року включно, а саме, за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території (окрім обслуговування димовентиляційних каналів та обслуговування поточного ремонту) та за послуги з водопостачання. Згідно наявного розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачами, до стягнення за період з травня 2010 року по вересень 2015 року включно за послуги водопостачання підлягає 106 грн. 33 коп. та за послуги утримання будинку та прибудинкової території (окрім обслуговування димовентиляційних каналів та обслуговування поточного ремонту) - 4 280 грн. 68 коп. ( з розрахунку виключено період за який провадження у справі закрито, період до якого застосовано позовну давність та повністю надання послуг з обслуговування димовентиляційних каналів та обслуговування поточного ремонту). 
У задоволенні вимог про стягнення за надані житлово-комунальні послуги, а саме за обслуговування димовентиляційних каналів та обслуговування поточного ремонту за період з листопада 2009 року по вересень 2015 року слід відмовити за їх недоведеність. 
Решта позовних вимог ЛКП «Навколо базару» про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та послуги з водопостачання за період з листопада 2009 року по травень 2010 року до задоволення не підлягають, оскільки ці вимоги про стягнення  за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (окрім послуг з обслуговування димовентиляційних каналів та обслуговування поточного ремонту, в задоволенні яких колегія суддів вважає за необхідне відмовити за їх недоведеністю) , а також  за водопостачання заявлені по спливу строку позовної давності, на поновлення якого колегія суддів не знайшла достатніх підстав, а відповідач ОСОБА_1 , в особі адвоката звернулась до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності. Тому в означеній частині позову слід відмовити.
       Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення в означеній частині критерію обґрунтованості судового рішення не відповідає, а обґрунтування цієї постанови є достатнім. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити частково. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнена від сплати судового збору згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача  ОСОБА_3  на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (35,35%). Оскільки позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви - 243 грн.60 коп., за подання апеляційної скарги – підлягало до стягнення 121 грн. 80 коп. за подання касаційної скарги – 170 грн. 52 коп., а всього - 535 грн. 92 коп., то сума судових витрат, що підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, становить 189 грн. 45 коп.  (535 грн. 92 : 100 х 35, 35 % = 189 грн. 45 коп.).
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 03 березня 2020 року. 
Керуючись  ст. 205 ч. 1 п. 2, ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, п.4, 376, 377 ч. 1, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Навколо базару» задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року, у якому ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року виправлено описки, та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за отримані житлово - комунальні послуги за період з січня 2007 року по жовтень 2009 року скасувати, провадження у справі в цій частині позовних вимог – закрити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року, у якому ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року виправлено описки, та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення суми боргу за отримані житлово - комунальні послуги за період з жовтня 2009 року по вересень 2015 року включно скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_1 , яка є відповідачем та правонаступником відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за отримані житлово - комунальні послуги за період з жовтня 2009 року по вересень 2015 року включно задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_3 РНКОПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 ) на користь ЛКП «Навколо базару» (м. Львів, вул. Героїв УПА, 78) заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з травня 2010 року по вересень 2015 року включно в сумі 4 387 грн. 01 коп., з яких 4 280 грн. 68 коп. – заборгованість за послуги по утримання будинку і прибудинкової території та 106 грн. 33 коп. – заборгованість за водопостачання та водовідведення.
У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.        
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 ) на користь Львівського комунального підприємства «Навколо базару» (м. Львів, вул. Героїв УПА, 78) 189 грн. 45 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.  
       Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.