Справа № 308/2916/18

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 

І м е н е м У к р а ї н и
26.05.2020                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Гошовського Г.М., за участі захисниці – адвокатеси Меженної В.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 33/4806/12/20, в якій  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка смт. Міжгір`я Закарпатської області, мешканка АДРЕСА_1 , одружена, що працює секретарем судового засідання Господарського суду Закарпатської області, притягується до адміністративної відповідальності як така, що вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією № 78 від 21.03.2018 ОСОБА_2 , працюючи секретарем судового засідання Господарського суду Закарпатської області, будучи, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за порушення пов`язані з корупцією, в порушення вимог ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) про суттєві зміни в майновому стані: набуття права власності на рухоме майно - автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» 2017 року випуску, вартістю 913 500 грн.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2018 ОСОБА_2 визнана винною в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, за обставин зазначених у протоколі, та піддана адміністративному стягненню в вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

На цю постанову захисниця ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій стверджує, що ОСОБА_2 не мала умислу на вчинення правопорушення. На час набуття права власності на автомобіль вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, не відслідковувала внесення змін до законодавства, про необхідність повідомляти НАЗК про зміни в майновому стані, керівником апарату суду повідомлена не була, вважала, що відомості про набуте у 2017 році майно підлягають внесенню до щорічної електронної декларації, що і зробила 21.01.2018. Вважає також, що досудова перевірка проведена неуповноваженим органом, тому всі докази у справі, в розумінні ст. 251 КУпАП, є недопустимими. Просить постанову судді скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_2 і прокурор були завчасно, установленим порядком повідомлені про час і місце апеляційного розгляду справи, однак у судове засідання не прибули, про причину неприбуття суд не повідомили, клопотання про перенесення розгляду справи суду не подали. Захисниця апеляційному суду повідомила, що ОСОБА_2 обізнана про час і місце розгляду справи, апеляційну скаргу підтримує і просить розглянути справу без її участі.

Апеляційний суд заслухав пояснення захисниці на підтримання апеляційної скарги, перевірив матеріали справи, дослідив докази і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задовільненню з таких підстав.

Згідно зі статтями 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги в справі додержано не в повній мірі.
Як убачається з оскарженої постанови, суддя «дослідивши матеріали справи» без дослідження самого протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 78 від 21.03.2018, дійшов висновку про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.
Апеляційний суд уважає, що таке мотивування не узгоджується з засадами, встановленими статтею 62, п.3 ч.2 ст. 129 Конституції України. 
Адміністративним правопорушенням, відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною другою статті 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за правопорушення, яке полягає у неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Суб`єктами такого правопорушення, згідно з приміткою до цієї статті, є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і суб`єктивна сторона якого може виявлятися лише в умисній формі вини.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).
Статтею 62 Конституції України, окрім іншого, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ті самі приписи повною мірою стосуються встановленої статтею 129 Конституції України засади забезпечення доведеності вини і у вчиненні адміністративного правопорушення.
Орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
ОСОБА_2 у своїх поясненнях (а.с. 40-41, 53-54, 59-64) та в судовому засіданні зазначала, що з 22.02.2016 перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, про необхідність повідомляти НАЗК про зміни в майновому стані, керівником апарату суду повідомлена не була, вважала, що відомості про набуте у 2017 році майно підлягають внесенню до щорічної електронної декларації, і внесла відомості про набутий автомобіль до декларації за 2017 рік 21.01.2018. 
Це пояснення не тільки не спростоване, але і підтверджується наявними у справі доказами: відомостями з наказу від 17.02.2016 № 02.9-08/9-к про надання ОСОБА_2 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.02.2016 по 06.01.2019 (а.с.70), з повідомлення-попередження від 27.04.2015, згідно з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2015 № 1700-VIII, в якому про необхідність, форму та порядок подачі повідомлення про суттєві зміни в майновому стані не вказано (а.с.30-31), зі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (а.с.42-48).
Офіційне роз`яснення застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, в тому числі щодо форми та порядку подачі повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, було затверджене рішенням НАЗК від 11.08.2016 № 3, яке, до того ж, незабаром і багаторазово зазнало численних змін рішенням НАЗК від 06.09.2016 № 18, від 30.09.2016 № 57, від 03.11.2016 № 106, від 13.01.2017 № 24, від 22.02.2017 № 59, від 16.03.2017 № 85, від 02.02.2018 № 118, від 21.12.2018 № 3126, від 29.12.2018 № 3222, від 29.12.2018 № 3225, від 08.02.2019 № 368 (втратило чинність згідно з наказом НАЗК від 13.02.2020 №59/20), а отже і оприлюднене, після виходу ОСОБА_2 у декретну відпустку та після придбання нею транспортного засобу.
На підставі викладеного апеляційний суд приходить до переконання, що пояснення ОСОБА_2 , як не спростоване, не може бути відкинуте, а його врахування виключає доведеність умислу на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, у її діянні.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                        П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2018 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, скасувати, провадження в справі закрити за відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.       
       Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                     Г.М. Гошовський